Cercador
A vora mar
Un relat de: RodamonsApareixes nua
entre les ones
de la mar primigènia.
T'estens en les roques,
entre la mar i la terra.
La lluna, reflex nacrat
sobre el bronze del teu cos.
Jo, com una càlida brisa,
t'acarone l'esperit.
Tu, amatent,
la pell esborronada.
Els teus mugrons,
ferm d'anhel,
jo la llengua encuriosida,
juganera, humida.
El teu pitram es balandreja
ansiós pel contacte,
la meua llengua explora
la seua solidesa exultant.
Com bessons gelosos,
tots dos demanen
la mateixa atenció,
penetren delerosos
la boca complaent.
Com l'argilaga,
m'arrapes l'esquena
al penetrar la llengua
la humitat vaginal.
Empés pel deler
del goig proper,
com escull submarí
penetre el càlid mar
del teu desig.
Trenquen les ones,
ardents,
contra els cóssos,
apassionats,
fusionats.
Penetrant,
eixint,
esgarrapant,
xisclant
consumint.
L'orgasme arriba,
com una trencadissa
de porcellana,
omplint l'esperit
de bocins
de passió.
La lluna es reflexa
en els nostres cossos
amerats de recent luxúria.
Les onades llepen
la nostra pell
tèbia d'excitació.
Xavi Vidal
Comentaris
-
gypsy | 05-03-2007 | Valoració: 10
l'eròtica no és gens fàcil.
Llegint-te ja es pot veure que això que fas, ser tan explícit sense caure en la barroeria, és gairebé com fer funambulisme. I com te'n surts!.
El trobo, preciós.
gypsy
PD: la foto inspiradora molt diver
PD2: les meves filles tenen el teu mateix cognom.
;-) -
has fet "diana", Rodamons[Ofensiu]teresa serramià i samsó | 02-03-2007 | Valoració: 10
plouen les teves paraules i deixen la terra assaonada, i a tots admirats de la capacitat , que tens, d'expressar tan bé la relació amorosa.
gràcies pel teu comentari, m'ha fet il.lusió llegir-te i conèixer-te. Que bonic porder trobar-se per aquets camins de boscos fets paraules!
Una abraçada!
l´Autor
![Foto de perfil de Rodamons Foto de perfil de Rodamons](/imatges_autors/86907.jpg?rnd=532881107)
33 Relats
118 Comentaris
49960 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Aquest és un dels plats que prepare a la meua cuina, empanada de pasta fullada amb llobarro.____________________________________
Diu el poeta:
"Caminante no hay camino,
se hace camino al andar."
Però no és cert. El camí hi és. Ja fa molt de temps que hi és. L'han fet miler i milers de persones que des de temps immemorials han anat fent via.
Potser ens agrada sentir-nos originals i creure'ns que el camí l'obrim nosaltres amb les nostres passes, però no és així, ja hi era abans de nosaltres, i hi serà després que hagem passat.
Tanmateix, no ens preocupem pel camí i gaudim de la bellesa que ens envolta a cada passa que hi fem.
josocells@gmail.com
També podeu seguir-me al blog de poesia:
El Mur de Xerea
i al blog de contes:
Armario de Cuentos Vivos
Últims relats de l'autor
- La sonata de Detroit
- Plaf!
- La boca de l’infern
- Avui com sempre, Vicent Andrés Estellés
- Espurnes en la nit
- El poder dels descreguts.
- L'artefacte auxiliar
- Docència participativa
- Caminant pel meu país.
- Incentius
- Són pedra foguera que m'encén la passió.
- Ai Maria!
- M'ha eixit un gra a la cara.
- Genealogia de Deducció
- Per què escrivim? (Converses amb K)