Cercador
Llista categories
Detall intervenció
REPTE POÈTIC VISUAL 29: La jove de la perla, de J. Vermeer
Intervenció de: Repte Poètic Visual | 22-03-2008
Proposta de la gypsy:
Aquest quadre potser és el quadre més famós de Johannes Vermeer de Delft (1632-1675), el pintor holandès especialitzat en escenes domèstiques.
Peter Webber va dur a la gran pantalla la seva vida, centrada en l'època en què pintà aquest quadre. Pel·lícula basada en la novel·la de Tracy Chevalier, La jove de la perla, i protagonitzada per Scarlett Johansson i Colin Firth.
Us proposo que ara vosaltres n'escriviu un poema basant-vos en la pintura.
Extensió: de 5 a 30 versos
Termini: 26 de març de 2008, a les 21h
Votacions: en el decurs de les 24h següents.
Inspiració i Repte poètic!
gypsy
Respostes
-
Noia de la perla
Vesna | 24/03/2008 a les 15:12
Noia de la perla
que estimes i alhora et fas mal,
que llueixes la marca
d'un amor mai correspost,
d'uns sentiments mai recíprocs.
Em perdo en una mirada
neta,abatuda, temorosa.
Ulls que expressen dolor
per l'eterna entrega
que no obté ni tampoc espera
cap reconeixement , cap recompensa.
-
Het meisje met de parel
deòmises | 24/03/2008 a les 15:24
Em sabré enigmàtica per sempre. I ningú no preguntarà
Quina mar ha emparat el nacre que envolta la sorra.
Tampoc quanta sang s'ha vessat des que existeixo
O si he comptat els naixements i les defuncions.
I la meva mirada és discreta perquè no l'heu notada
En cap tonalitat ni en cap reflex, com si desapareixés
Entre les aigües tèrboles del quadre, entre el transcurs
Del temps sense haver existit mai, impenetrable.
Em sabré esfèrica per sempre. I conviuré amb la perfecció
De la irregularitat que m'enllaça a la febre de la vida
Que en vincla a les rugositats del camí recorregut.
I les meves paraules mai no són escoltades perquè la perla
No té el do de la parla i tothom creu que els sentiments
Només pertanyen als homes, que sols admiren la mirada de la noia.
d.
-
RE: REPTE POÈTIC VISUAL 29: La jove de la perla, de J. Vermeer
Salgado | 24/03/2008 a les 19:25
La teva mirada d'aigua
podrà recórrer la meva pell
fins que el desig sigui
tendre com la gota que regalima en el teu coll.
No la veus? Potser només
jo puc veure-la, mesell
dels teus llavis de fruita,
enamorat de la bellesa que em deixa el cor moll.
La teva mirada d'aigua i el futur estès dins meu,
com el creient que espera la clemència de Déu.
Xavier
-
Dolç rostre adolescent
Naiade | 24/03/2008 a les 22:51
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
Dolç rostre adolescent
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
Dolç rostre adolescent
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
Dolç rostre adolescent
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
Dolç rostre adolescent
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plae
rs desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
Dolç rostre adolescent
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
Dolç rostre adolescent
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
-
Dolç rostre adolescent (Versió per al concurs; al post de la Naiade hi ha diferents repeticions del poema)
deòmises | 25/03/2008 a les 11:02
La noia
Un dia d'atmosfera clara
em vas demanar que possés per tu
et vas presentar a la meva cambra
entrant sense demanar permís.
Un neguit intern va fer-me estremir
atemorida, vaig restar immòbil
mentre tu amb gran destresa em vesties al teu gust
un vel blau de ras emmarcant el meu rostre
una llaçada groga embolcallant el meu cabell trenat.
De la teva butxaca en vas treure dues perles
D'una textura nacrada, iridiscent, com mai havia vist
vas penjar-les de les meves orelles amb delicadesa
i en acabat amb posat satisfet vas acostar-me el mirall
perquè observés la teva obra.
Amb un sobresalt vaig fer un pas enrere
no reconeixent la meva imatge.
El pintor
El dia era propici
feia molt que ho desitjava
per fi la tenia al davant, posant per mi.
Criatura sobrenatural, tocada per les muses.
Com plasmar tanta bellesa sense fer-ne malbé l'essència?
El seu bell rostre m'observava amb silenci
barreja d'innocència i tímida satisfacció.
Ulls foscos de mirada profunda
temorosos a l'hora que plaents
m'escrutaven amb mirada lànguida, inquisitiva.
Els seus llavis sensuals s'entreobrien amb naturalitat
començant a seduir-me sense adonar-se'n
potser intuint inconscientment el poder que tindrien en un futur.
Arribava a intimidar-me la tendresa que m'inspirava,
pensant que assistia al moment clau on tenia lloc la metamorfosi
els primers instants on la consciència capta que la nena esdevé dona
indicis on l'adolescència amagada rere la innocència s'obra pas al desig
intuïcions d'il·lusions i plaers desconeguts que esdevindran
lluites internes, neguits que generen sensacions de desconcert
ocultant-se rere la prudència, vel que tapa les pors a lo desconegut.
Cor oprimit debatin-se entre desig i capteniment
entre ànsia de conèixer i por.
Deixat dur pel destí, perla brillant i nacrada,
deixat dur per la llum que transmet el teu rostre
deixat dur per la meva ma de pintor que ha quedat encisat
i vol que encara que passin els segles, la teva llum segueixi atraient
Sobrevivint al pas dels anys, com si fos pintat ahir.
-
RE: Gracies deo per arreglar-ho, no sé pas que va passar
Naiade | 25/03/2008 a les 13:32
-
I tu ets la perla
Sergi Yagüe Garcia | 25/03/2008 a les 12:46
I tu ets la perla
Des dels ulls m'ofegues,
(m'inundes)
em cremes,
(m'incineres)
M'ALIMENTES
Mires més enllà de mi
i et transfigures,
transformes la seda,
els àtoms, l'atmosfera.
ofereixes paradís,
i el pinzell crema.
Innocent i austera.
humil fragment de natura
que retalla i embelleix
el silenci negre.
(Ets tu la noia, i tu ets la perla)
Sergi
-
Desig
Filalici | 25/03/2008 a les 13:04
Una mirada fosca de cristall
em vigila de reüll, i jo voldria
veure com belluga, no perdre detall
de la finor que és la seva fesomia.
Ella m'ho amaga, només mostra
els seus ulls foscos, el rostre que m'espia,
el seu nas fi, la boca ben dolça
i una perla que és divina.
I em mira, em mira fixa en tot moment
i jo que de tot cor dir-li voldria
que adoro el seu rostre més d'argent
que aquesta perla tan bella i viva
sóc presoner d'un encanteri,
i el meu desig tan gran s'atia
obsedit per la perla que, misteri,
m'està robant tota la vida.
-
Pupiles enceses
llamp! | 25/03/2008 a les 23:28
Pupiles enceses,
boca entreoberta,
nassarró d'elfa,
mirada desperta.
Dama de clara mirada
ostentes brillantor
i calma encerada,
transmets joia i serenor.
Subtil i assenyada,
la boca parla plor
i l'ànima agraciada,
equilibri en flor.
Angelical i reviscolada
atreus la meva atenció,
traçant bella estimada
una considerable emoció.
Gentil solemnitat
que duu temperada devoció,
ets esplèndida nocturnitat,
llum primaveral en acció.
Perfil en moviment
causes estupefacció,
i només se sent
alè de satisfacció.
Pura i bella dama,
puresa de noblesa,
puresa encarnes
purament entesa.
-
Proves meves
llamp! | 24/09/2008 a les 16:59
Per la porta gran de Berlin,
et veig partir, amor meu,
quan el meu cor es glaça
i no veig quin destí et depara.
_______________________________
-
RE: Proves meves
llamp! | 24/09/2008 a les 17:01
Per la porta gran de Berlin,
et veig partir, amor meu,
quan el meu cor es glaça
i no veig quin destí et depara.
_______________________________
-
RE: HE ENTRAT TARD I M'ATREVEIXO A PARTICIPAR de J. Vermeer
ANEROL | 26/03/2008 a les 15:59
DESIG
Em convides...
presoner dels teus llavis,
una gota de sang,
en un rostre innocent
Em reptes...
la mirada neta, cristal·lina.
i la malícia
de qui es coneix ingenu
Em busques...
al teu darrere
i mentre pinzello
ploro
delitós per tocar-te
-
RE: RE: CANVI DE TÍTOL. HI HA UN ALTRA ABANS QUE JO
ANEROL | 26/03/2008 a les 16:01
PRESONER
-
pinzellades
kispar fidu | 26/03/2008 a les 20:20
Llavis de porcellana
rere els que s'amaga
un rostre que tremola
sota la seva innocència.
Fosques pupil·les
rere les pestanyes,
cerquen esperances
en somnis de pinzells.
L'instant capturat
en el dubte,
d'un cor alterat
i un pensament enterrat.
____________
una aportació d'últim moment... per mirar de reenganxar-me als reptes! ;)
petóó
-
La noia de la perla
ginebre | 26/03/2008 a les 20:28
Però quin dring,
quina fressa o remor,
quin lleu cruixit o brunz
t'ha fet tombar sorpresa?
Qui et desperta ara
que portes l'infant als ulls,
el seu somnieg encara?
I el lleu moviment de boca,
la pregunta com un brot,
o un deix admirat,
o la petita por?
Abstreta en l'inici
del que serà possible.
Respon a aquesta intervenció
Nous recomanats editora
Últims comentats
- Miro l' esperança (1 comentaris)
- Diàleg fictici amb Versaleta. (2 comentaris)
- Llavor (2 comentaris)
- Reivindicació (4 comentaris)
- MIGDIADA (3 comentaris)
- A LA DERIVA (13 comentaris)
- El bes (9 comentaris)
- La sal atrapada en la memòria (13 comentaris)
- Campi qui pugui (2 comentaris)
- INTERVENCIÓ ANAMÒRFICA (1 comentaris)
Nous més llegits
- MIGDIADA (911 lectures)
- POEMA HUMITÓS (415 lectures)
- Llavor (357 lectures)
- VERGONYA DE POLÍTICS (350 lectures)
- La sal atrapada en la memòria (345 lectures)
- Mentre couen les mongetes, escric (287 lectures)
- DARRERS DIES (236 lectures)
- En directe des de la plaça de Sant Sebastià (202 lectures)
- A LA DERIVA (186 lectures)
- A la platja! (177 lectures)
Nous més comentats
- A LA DERIVA (13 comentaris)
- La sal atrapada en la memòria (13 comentaris)
- Mentre couen les mongetes, escric (10 comentaris)
- El bes (9 comentaris)
- L’estel petit i llunyà (7 comentaris)
- d'avui i d'ahir (7 comentaris)
- A la platja! (7 comentaris)
- I és aleshores... quan tot passa (6 comentaris)
- Amb ganes de CONVERSAR (6 comentaris)
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS. (5 comentaris)
Nous més votats
- A LA DERIVA (Agrada a 3 relataires)
- POEMA HUMITÓS (Agrada a 3 relataires)
- Amb ganes de CONVERSAR (Agrada a 2 relataires)
- I és aleshores... quan tot passa (Agrada a 2 relataires)
- El bes (Agrada a 2 relataires)
- Mentre couen les mongetes, escric (Agrada a 2 relataires)
- DARRERS DIES (Agrada a 2 relataires)
- Ara que tinc mig segle i tres lustres (Agrada a 1 relataires)
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS. (Agrada a 1 relataires)
- Reivindicació (Agrada a 1 relataires)