Cercador
Una cullarada de magnèsia.
Un relat de: Angelina Vilella RosVivències d’infermeria 2
Una cullerada de granulat de magnèsia. Angelina Vilella Ros
Treballar a la unitat de cuidats intensius(U.C.I.) vol dir treballar però que en qualsevol moment o circumstància et falten mans i les has de buscar, no és fàcil, la infermera d’intensius pot suplir a la planta, però les de la planta a vegades, pesi al seu esforç, no et pot donar el cop demà que necessites. La direcció, sabedora del fet ja procura posar a la planta que s’hi troben els intensius, professionals de les preparades per aquests moments.
Les estudiants d’infermeria, saben que en situacions crítiques només poden; mirar, fixar-s’hi i intentar retenir tot el procés per anar entrant en els casos, per més endavant ajudar i arribar a ser elles mateixes unes bones intensivistes.
Se’ns va presentar un paro cardíac, necessitàvem mans i ajuda, s’havia d’atendre a altres malalts de la unitat. Una de les infermeres de la planta va ser requerida, com altres vegades per l’ajuda.
Ens trobaven en un moment de feina, quan es va presentar una estudiant, nova, i li va preguntar a la seva infermera, la de la planta que qué feia. Aquesta sense poder ni mirar-la li va dir que atengués la planta, ella continuava insistint en que podia fer. La infermera es va girar i li va dir que donés una cullerada del granulat de magnèsia, amb un got d’aigua, a la senyora del 303. La noia va marxar contenta a fer el que acabaven de confiar-l’hi.
Ja finalitzar, positivament, el paro cardíac, ens trobàvem satisfetes comentant el cas, ja que és una complaença professional i personal per a tothom.
No vam veure entrar al doctor, Tomàs Alonso Massó, molt enfadat, ens va estranyar veure’l en aquell estat, era un metge molt educat i agradable de tracte, mai l’havíem vist d’aquella manera. Quan vam poder saber el motiu del seu enuig, vam comprendre el seu enfado.
L’estudiant d’infermeria, va complir les ordres però no les va fer amb l’ordre adequat. La cullerada de magnèsia s’havia de donar amb un got d’aigua, o sigui posar el granulat en un got i posar-hi el líquid després i remenar-ho abans de donar-li a la malalta. Ella ho va fer al revés, va posar la cullerada de magnèsia a la boca de la senyora i després va oferir-li el got d’aigua. L’ebullició va començar a fer el seu efecte dintre la boca, el granulat és efervescent i barrejat amb l’aigua va començar a actuar fent-li sortir per la boca una bromera de magnèsia. La pobre senyora es va espantar i l’estudiant també. La casualitat va fer que en aquell precís moment entrés el doctor, Alonso, que no comprenia el que passava a la seva malalta, no és corrent veure sortir escuma per la boca.
Ja aclarit el fet, i com no era cap problema per la salut de la senyora, el comentaris ja van quedar en marxa.
El que no se li oblidarà mai a l’estudiant serà la manera de donar, una cullerada de, granulat de magnèsia amb un got d’aigua.
Una cullerada de granulat de magnèsia. Angelina Vilella Ros
Treballar a la unitat de cuidats intensius(U.C.I.) vol dir treballar però que en qualsevol moment o circumstància et falten mans i les has de buscar, no és fàcil, la infermera d’intensius pot suplir a la planta, però les de la planta a vegades, pesi al seu esforç, no et pot donar el cop demà que necessites. La direcció, sabedora del fet ja procura posar a la planta que s’hi troben els intensius, professionals de les preparades per aquests moments.
Les estudiants d’infermeria, saben que en situacions crítiques només poden; mirar, fixar-s’hi i intentar retenir tot el procés per anar entrant en els casos, per més endavant ajudar i arribar a ser elles mateixes unes bones intensivistes.
Se’ns va presentar un paro cardíac, necessitàvem mans i ajuda, s’havia d’atendre a altres malalts de la unitat. Una de les infermeres de la planta va ser requerida, com altres vegades per l’ajuda.
Ens trobaven en un moment de feina, quan es va presentar una estudiant, nova, i li va preguntar a la seva infermera, la de la planta que qué feia. Aquesta sense poder ni mirar-la li va dir que atengués la planta, ella continuava insistint en que podia fer. La infermera es va girar i li va dir que donés una cullerada del granulat de magnèsia, amb un got d’aigua, a la senyora del 303. La noia va marxar contenta a fer el que acabaven de confiar-l’hi.
Ja finalitzar, positivament, el paro cardíac, ens trobàvem satisfetes comentant el cas, ja que és una complaença professional i personal per a tothom.
No vam veure entrar al doctor, Tomàs Alonso Massó, molt enfadat, ens va estranyar veure’l en aquell estat, era un metge molt educat i agradable de tracte, mai l’havíem vist d’aquella manera. Quan vam poder saber el motiu del seu enuig, vam comprendre el seu enfado.
L’estudiant d’infermeria, va complir les ordres però no les va fer amb l’ordre adequat. La cullerada de magnèsia s’havia de donar amb un got d’aigua, o sigui posar el granulat en un got i posar-hi el líquid després i remenar-ho abans de donar-li a la malalta. Ella ho va fer al revés, va posar la cullerada de magnèsia a la boca de la senyora i després va oferir-li el got d’aigua. L’ebullició va començar a fer el seu efecte dintre la boca, el granulat és efervescent i barrejat amb l’aigua va començar a actuar fent-li sortir per la boca una bromera de magnèsia. La pobre senyora es va espantar i l’estudiant també. La casualitat va fer que en aquell precís moment entrés el doctor, Alonso, que no comprenia el que passava a la seva malalta, no és corrent veure sortir escuma per la boca.
Ja aclarit el fet, i com no era cap problema per la salut de la senyora, el comentaris ja van quedar en marxa.
El que no se li oblidarà mai a l’estudiant serà la manera de donar, una cullerada de, granulat de magnèsia amb un got d’aigua.
l´Autor
![Foto de perfil de Angelina Vilella Ros Foto de perfil de Angelina Vilella Ros](/imatges_autors/23909.jpg?rnd=1032446194)
91 Relats
132 Comentaris
165116 Lectures
Valoració de l'autor: 9.58
Biografia:
Vaig néixer a Olesa de Montserrat l'any 1938.Des dels 3 anys visc a l'Hospitalet de Llobregat. Vaig passar part de la infància a Gratallops (Tarragona).
A l'Institut Maragall de Barcelona vaig fer el Batxillerat.
Dama de Creu Roja a l'Hospital de l'Hospitalet de Llobregat.
Diplomada en Infermeria a la Universitat de Barcelona.
Infermera voluntària als Jocs Paralímpics de Barcelona 1992.
He publicat tres llibres; Onades internes ( novel.la)1999 , presentat per Ignaci Riera.
Jo...també recordo (assaig,2000. Presentat per Josep Ma. Solias. Temps d'orquídies (novel.la)2007, 2. edició d'Onades internes i presentada per Dolors Millat a l'Ateneu Barcelonès.
He estat varis anys alumna de l'Escola de Narrativa de l'Ateneu Barcelonès.
Durant quatre anys vaig ser col.laboradora, del setmanari La Proa del Baix Empordà, fent entrevistes a més d'un centenar de Baix Empordanesos i els seus simpatitzants.
Vaig fer una ponència a la Universitat de Bella Terra, sobre el període americà de Ramon Vinyes, el dramaturg català universal(el sabio catalan que Garcia Marquez menciona a Cien Años de Soledad).
He publicat articles a diferents revistes.
Tinc varis relats a Relatsencatala.cat, amb el pseudònim d'ORCHID, he decidit deixar l'anonimat i donar-me a conèixer amb el meu nom Angelina Vilella Ros.
UN NADAL SENSE TU és l'escrit que més estimo, el trobareu al començament dels meus relats.
Tinc penjada en digital la meva novel·la TEMPS D'ORQUÍDIES, d'Angelina Vilella Ros, per mitjà d'Amazon i iTunesus la podeu descarregar:
www.neurosi.com/orquidies/
www.neurosi.com/angelinavilellaros
www.angelinavilellaros.net
www.escriptors.cat/autors/vilellaa
www.memoro.org/es-ca/testimone.php?ID=1242 (i després Angelina Vilella Ros)
Últims relats de l'autor
- Sanitaries al covit-19 coronavirus
- Per tornar a recordar la infància
- Un trosset de segle XX
- Som diferents! Capítol 6/1
- Som diferents! Capítol 5/4
- Som diferents! Capítol 5 / 3
- Som diferents! Capítol 5 / 2
- Som diferents! Capítol 5 / 1
- Som diferents! Capítol 4 / 4
- Som diferents! Capítol 4 / 3
- Som diferents! Capítol 4 (2)
- Som diferents! Capítol 4 / 1
- Som diferents! Capítol 3 / 4
- Som diferents! Capítol 3 (3)
- Som diferents! Capítol 3 ( 2 )