Cercador
Terres sense conquerir
Un relat de: ROSASPNo volent jutjar, jutgem.
No volent fer mal, ferim.
L'acció s'avança
a l'extracte del pensament
i mostra llances afilades,
que conscient o inconscientment
romanen en peu de guerra...
Autodefensa, recel,
enveja vestida de camuflatge,
genètic instint primitiu?
Volent estimar, escanyem.
Volent donar felicitat, ens entristim.
Omplim fulls en blanc,
intentem veure-hi clar i
quan tanquem els ulls,
albirem entre la foscor
presagis d'espais indefinits.
Imatges que ens fan pensar
en cruïlles sense nom,
amagats camins encara per descobrir.
Arbres que ombregen records,
somnis que lentament s'han marcit,
paratges que ens són aliens,
sentiments enterrats sota les pedres.
Indrets que malgrat ens pertanyin,
mai podran ser conquerits.
Comentaris
-
L'ÀMBIT CONQUERIBLE[Ofensiu]Jofre | 12-09-2005 | Valoració: 10
Rosa,
De nou, els teus versos són gotes de rosada que amb una tendresa encomiable (que no vol dir excés de prudència ni contenció!) ens ajuda a estendre sobre la taula de la reflexió temes cabdals per tothom i tractats des d'una perspectiva personal.
Certament, potser convé mirar com són les coses abans de decidir com han de ser, que diuen els experts.
D'aquesta manera podríem seguir avançant en aquest laboriós camí de reconquerir un paratge interior que, aparentment, oculta força aspectes que voldríem descobrir i entendre.
En aquest punt l'autora reserva un indret per al Genètic instint primitiu ?.
Però no un espai de privilegi, sinó un àmbit on probablement podríem trobar explicació a conductes malauradament arrelades en la nostra societat.
*
Jutjar envers Ferir (l'acció s'avança i cou).
Llances, guerra, autodefensa, recel i enveja camuflada (molt generosa en vestir-la: així s'ajusta més a la realitat).
Volem ESTIMAR; i, malgrat tot, escanyem i ens entristim.
L'autora no tanca pas els ulls: hi veu molt clar.
Són terres que ens pertanyen, cruïlles sense nom, camins per descobrir, sentiments sota les pedres, somnis marcits o arbres que ombregen records.
Algú (legítimament) podria creure que és un poema cru.
Jo, personalment, crec que és una aposta sense renúncies per la realitat i per la vida. Altrament, per exemple, l'autora hauria pogut prescindir del verb donar, dar, regalar. Li hagués estat més senzill, però no ho ha fet perquè valora moltíssim abraçar la preuada felicitat.
Segueix conquerint i omplint amb tanta elegància cada gota de realitat.
Enhorabona Rosa, ets un excel·lent poetessa.
Gràcies pels teus comentaris, sempre els tinc en bona consideració.
:-)
-
no tot és conquerible...[Ofensiu]Capdelin | 17-05-2005 | Valoració: 10
visitable, evangelitzable, corruptible, usable, trepitjable, comercialitzable, disponible, vendible, corruptible, comprable...
encara ens queda una terra ben endins, verge, nostra, íntima on la bandera la posem nosaltres i amb el nostre alè la fem onejar al nostre gust...
fantàstic poema!!!
una abraçada amiga!!!! -
suposo...[Ofensiu]AtzaVaRa | 17-05-2005
que tot això que expliques és el que ens fa ser humans. La vida avança, i pel camí, anem aprenent, anem plorant, anem rient, anem recordant, oblidant, fugint, evitant, retornant...suposo que aquesta és l'essència de la vida: la varietat d'elements complexos i fins i tot contraris que arriben a habitar dins nostre. Seguiex escrivint i moltíssimes gràcies de tot cor pels teus comentaris!
Una abraçada ben forta,
AtzaVaRa -
La condició humana[Ofensiu]Maragda | 16-05-2005 | Valoració: 10
no és perfecte i sempre tendirem a errar les nostres passes, els nostres actes i les nostres paraules, malgrat no en tinguem cap intenció. Ens preguntarem el per què s'esdevenen les coses infinitat de vegades i probablement mai no en traurem l'aigua clara. I això passa potser per què procedim i no ens aturem a pensar en les conseqüències. I alhora tenim inclinació a l'autoengany per què ens hi mena el que hauria de ser l'evitable orgull...
I heu-nos aquí de plè en la paradoxa!
Un poema admirable Rosa, pel que té d'encant i profunditat.
Una abraçada! -
OH!........ fascinant[Ofensiu]antoni_5 | 14-05-2005 | Valoració: 10
Rosa quin grapat de sentiments mes intensos
( Arbres que ombregen records,
somnis que lentament s'han marcit )
quin bullit d´emocions .
m´ha agradat molt
gràcies pel teu comentari , i amunt Ponent
-
inocència[Ofensiu]edgar naúj | 13-05-2005 | Valoració: 10
Quina és l'època de la inocència, sino la infancia?
Què fa que la perdem, la inocència, sino la conaminació disfressada de prudència, de bones formes, de bones paraules...
Neixem amb la terra conquerida, però ens la deixem robar amb suprema facilitat...
Una abraçada. -
crec[Ofensiu]Lavínia | 13-05-2005
que fem coses que no podem evitat o que evitaríem si reflexionéssim una mica, però no ho fem. Per això per amanyagar, ferim, per estimar, odiem... Fem tot el que no hauríem de fer. Per què? Potser és l'essència humana que és així de contradictòria.
Molts petons -
la cel.lula mutada[Ofensiu]quetzcoatl | 13-05-2005
que, enmig d'un caos tempestuos d'hitoria, cultura, moral, ciencia i individu, no abasta tots els seus dubtes i preguntes, ni molt menys arriba a concebre respostes clares.
Fantasticament descrita la impotencia i alhora misteri de tot plegat (si es que ho he entes be! almenys espero que sigui una interpretacio valida)...
sense deixar de ser precios, recollint en els teus versos la bellesa del dubte d'existir.
Gracies com sempre pels teus comentaris i sobretot per tenir-nos sempre apunt poemes soprenents.
Una abraçadassa!
m
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=805764639)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")