Cercador
Res no mor
Un relat de: gypsyFeia un Sol fantàstic, cap boirina entelava la seva missió, havia nascut per un motiu, o per més d'un, per actuar, per tenir consciència, per equivocar-se, per observar; en definitiva, per viure plenament i amb lucidesa cada instant d'aquest tresor anomenat temps.
Va pujar a l'avió, tot era en ordre, tot sota control. Se'n diu mètode, d'això de l'art de controlar tot el que depèn d'un mateix, perquè res no falli.
Va somriure, se sentia especialment feliç, curull d'esperances, esperant una victòria gloriosa dels aliats enfront l'exèrcit alemany.
========================================
Una missió de rutina sense perill, un passeig per la celístia, entre el núvols capriciosos que dibuixaven ara un cap estrambòtic, ara un vestidet amb serrells voleiant en l'aire infinit.
Volar! quina sensació, déu meu!, solcar l'aire com un ocell, mirar el mar blau a sota, inacabable en la seva bellesa, amb la llum del Sol reflectida a les aigües amatents que tot ho encerclaven. Quin goig ser part del cercle, aquest instant és màgic, ho noteu, lectors? oh!, sóc maldestre i no us puc expressar en paraules què és ser part del cel i de l'univers, de la vida reduïda, del petit espai, de l'àtom que em transforma en ésser complex.
Els motors de l'avió han fallat, no hi ha res a fer, encara no m'ho puc creure, tot just desperto del miratge d'aquest existir, d'aquest devenir, d'aquesta força que m'impulsa a seguir, deu ser un somni morir, oi?
- Consuelo, estimada meva! què hi fas aquí?
- Sempre he estat amb tu, he viscut dins teu i no em veies, he volat pels cels immaculats, he vist les postes de Sol, he pilotat avions, Antoine!
- sí, ara ho recordo, eres dins meu, tot l'amor et pertanyia, bé, tot no, el món ja saps, en tenia una part d'aquest amor que Déu em va incrustar des que vaig néixer.
- Sí, el món, Antoine, aquest món que ens retorna, ens posseeix al uníson com un concert de cambra, on tot s'ajusta amb precisió... com ara.
Sonen els violins, les notes, les paraules, sonen les veus dels que han marxat i res no és buit de contingut, tot té sentit mentre moro, més sentit que mai. M'endinso en l'aigua, en el cercle de la vida. Res no mor, no ho oblideu mai, lectors!.
Antoine
gypsy
Comentaris
-
GUERRA[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 02-11-2007 | Valoració: 10
Poca gent pot gaudir d'una introducció com aquesta, tant en vida com a lectors.
El mètode, per molt antic que sigui, ara està aburgesat i escalfa el planeta.
Ser soldat amb les perspectives que descrius comporta una consciència ignorant exageradíssima.
Els núvols de la guerra no són blocs que aturin les bombes, ja sigui d'aliats, alemanys o vés a saber què.
Ni un ocell ni un bonic Sol. Tracta de que és part d'una GUERRA.
L'adjectiu de maldestre atribueix una innocència quasi impossible, doncs això és per cagar-se als pantalons quaranta-dues vegades en pocs segons.
I arriba l'art d'ésser petit. En aquell moment allò importa tres collons.
Quan els motors de l'avió fallen, descrius un altre acte d'ignorància. Ni creient en Déu i prou això és possible.
La Consuelo plorarà i fregarà durant la resta de la seva vida.
Tot el que jo conec mor, i això jo no ho oblido, sinó és que pateixo un del.liri esquizofrènic o esquizoafectiu, que és pitjor.
En fi, estimada Gypsy, el que vull dir és que n'hi ha que tenim sort i vivim en un cel artificial.
Una salutació amiga i una abraçada.
Sergi -
I dir-te, recollones!...[Ofensiu]rnbonet | 02-11-2007
...que tota la capacitat de síntesi, tot el sentiment que traspua el relat, el lirisme que se'n desprén i la humanitat del conjunt em fan un nus/nuc a la gola.
Hala, bona vesprada! -
Mira, xicona! M'ha agradat molt...[Ofensiu]rnbonet | 02-11-2007
...que, parlant de la MORT, hagues escrit la frase RES NO MOR. Enhorabona!!!
I ara, seriosament, és un repte improvisat, però sentit - No com el meu, que va se un 'intent de participació' només. (Ja veurem si el penge, amb altres que esteren torn... I que no sé si han agafat número/butlleta).
Salut i rebolica, gitaneta!
PS. Gràcies pel 'cumentari' al 'puemeta queixós' (d'eixos que no escric sovint). La mateixa nit vaig escriure una 'cosa' completament diferent -o no, tot depèn de la "mirada"-: ERECCIONS. No te'l recomane!!!.
-
La rosa mor per la seva bellesa...[Ofensiu]deòmises | 01-11-2007 | Valoració: 10
Estimada gypsy, un relat digne de la teva qualitat (aquella que dius no tenir, aquella que amb modèstia defenses relat a relat).
Gràcies per apropar la rosa (Consuelo) a l'ànima d'Antoine de Saint-Éxupery, d. -
Res no mor...[Ofensiu]franz appa | 01-11-2007
...Si en queda un record. M'han encantat aquestes frases finals:"sonen les veus dels que han marxat i res no és buit de contingut, tot té sentit mentre moro, més sentit que mai". Evidentment, no sabem què pensava el veritable Saint-Exuperi quan estava endinsant-se en el seu destí final. Cadascú mor sol, això diuen, encara que també diuen que compartim unes visions comunes a l'espècie.
Una de les coses que compartim mentre vivim és la necessitat de dotar-nos de sentit i trascendència.
M'ha agradat també l'ús de la interpelació directa al lector, per recordar-nos que tot plegat és una fabulació, que qui ens parla és, en tot cas, el ressó, l'eco de la veu original en una altra veu que ara ens parla, ens escriu, ens envia el seu missatge (la gypsy) a través d'aquest espai de trobada tan viu, tan bellugadís i tan gratificant, RC.
Salutacions,
franz -
No...[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 01-11-2007 | Valoració: 10
...crec en la vida eterna. Però potser demà si. O aquest és el meu desig.
Surrealista, el relat. Ben descrit i digne.
Gràcies pel teu comentari.
Sergi -
res no mor... o tot es mor?[Ofensiu]lluisba | 01-11-2007 | Valoració: 8
Trobo que vas aprofundint en aquest estil sintètic que tant em va agradar en el teu poema de les pedres. Tres petites instantànies, totes tres lluminoses. La caiguda d'un avió al mar convertida en una metàfora de les vida: esperances, il·lusions, la fantasia humana del mètode i del control, quan resulta que som tan dèbils com una papallona o una formigueta.
Perquè no sigui dit que tot ho trobo bé, m'agradaria més que t'haguessis deixat anar per un llenguatge més poètic: trobo expressions massa periodístiques o col·loquials.
D'altra banda, i respecte del títol: jo diria que tot es mor. Que no vol dir que tot desaparegui: el cercle és justament que ens morim per donar lloc a noves formes de vida i d'energia que desconeixem. El nostre cos es convertirà en bactèries? Aquestes bactèries duran alguna cosa nostra? Segurament que no. Ja diuen els místics que la mort és com un part: però el nou ésser tindrà la seva pròpia vida, com un fill amnèsic que no sap d'on ve. No és fantàstic, també?
També m'has fet pensar en una altra cosa (un comentari anterior parla de la capacitat inspiradora del teu text, i hi estic d'acord): imaginem que l'aire no és transparent, sinó una matèria visible. Com un líquid espès ens uneix a tots, i passa dels meus pulmons als teus, i tots estem lligats estretament. Com que som una mica idiotes ens dediquem a competir, i oblidem que depenem dels altres. Fins i tot dels que no ens agraden. Ai, el misteri de la vida...! -
un relat[Ofensiu]ANEROL | 01-11-2007
molt íntim, poètic. m'ha agradat. o sóc una bona comentarista
-
res no mor?[Ofensiu]Epicuri | 01-11-2007
M'agradan les escenificació històriques que fas, gypsy i trobo el teu estil molt personal i ple de contingut.
m'agrada la ideia de l'infinit, però també m'asgrada la ideia de l'existència del buid.
la calidessa del primer. La valentía de ser capaç d'enfrontar el segon.
I sobre tot l'art. L'art de viure i el de morir, com a culminació del mateix. La cerca i l'acció conseqüent i oportuna. I per sobre de tot l'amor com a brújula.
ves, això m'has inspirat. Mercès per escriure.
Valoració mitja: 9.5
l´Autor
![Foto de perfil de gypsy Foto de perfil de gypsy](/imatges_autors/316387.jpg?rnd=1619273917)
377 Relats
2797 Comentaris
456289 Lectures
Valoració de l'autor: 9.89
Biografia:
Hem viscut per salvar-vos els mots,
per retornar-vos el nom de cada cosa.
Salvador Espriu