Cercador
Potser no eres tu...
Un relat de: AtzaVaRaPotser no eres tu...
potser anava errada,
sí, ara crec que sí,
massa precipitat,
tot plegat.
Potser era el temps,
que em feia creure coses,
o potser la imatge d'aquella noia,
que mentres plorava,
va aparèixer la seva llum,
la seva persona,
i vaig creure que jo era com ella.
Però tot això no són més que pel·lícules,
de seda i cotó fluix,
com els nostres somnis al principi,
com les nostres paraules,
ingènues i lliures...
què se n'ha fet?
Jo les guardo en una caixeta de llàgrimes,
perquè hi ha nits que formo marees,
i ara veig que potser no eres tu,
que m'he confòs,
i que abans de pensar,
ja havia decidit massa,
sense guaitar a l'altra banda del pont.
Ara desfaré allò ja fet,
ara caminaré pel desert,
seguint les petjades dels Autèntics,
i penso trobar la roca ideal,
per asseure'm i banyar-me,
en el seu llac d'aigua de vida.
Aquesta nit,
no ploraré per tu,
si de cas per mi,
i al dia següent, quan desperti,
farà sol i sonarà una rumba,
com les de l'Heriberto,
i al tren tot seran bones cares
i tothom parlarà ben clar i català.
I res mes amic,
que potser no eres tu,
que m'havia equivocat,
que no cantis més acords a la meva salut,
ni guardis més paraules de mi sobre el paper.
Ja no recordes ni el primer banc de fusta...
doncs et dic adéu...jo,
que t'he somiat i desitjat,
en nits de lluna plena i mar tranquil·la.
Et dic adéu,que no vull acabar ofegada,
en els teus ulls de mel,
perquè potser sí que ets tu...
Comentaris
-
després de llegir[Ofensiu]Perestroika | 14-03-2005 | Valoració: 10
un bon pilot dels teus relats, després de sentir massa coses, contradictòries, potser. No trobo paraules a l'alçada d'aquelles que tu comparteixes am nosaltres. Només donar-te les gràcies per fer-ho, afegir uns quants als preferits, i esperar que en vinguin de nous per continuar llegin-te!
una abraçada!
salut! -
molt intens...[Ofensiu]ROSASP | 17-02-2005 | Valoració: 10
Com es pot saber realment si és o no és ell, aquestes coses són abstractes, sensacions, sentiments que colpejen el cor i confonen.
Penses trobar la roca ideal per banyar-te, busques els camins que et portin als somnis, a l'amor palpable que t'embolcalli sencera. Però aquesta evidència és només un sospir, un caos de confusió.
Potser no era ell, però potser sí. Pregunta-li al teu cor quan estigui seré com la nit d'estels...
És un poema intens, ple de sentiments i anhels, un poema molt sensible, personal i humà.
Un petó!
-
es molt bonic[Ofensiu]AINOA | 17-02-2005 | Valoració: 9
Es un poeme molt bonic, i plé de sentiment.
Malgrat que si percebeix una nota de tristessa.
Si es aixi anims. -
després...[Ofensiu]març | 17-02-2005
d'haver parlat amb tu, ahir, crec que puc entendre bé aquest poema (si m'equivoco ja em corregiràs). Pel que fa al contingut, paciència, prent-t'ho amb calma, el temps dirà. No tanquis les portes, només deixa-les ajustades per si vols tornar a obrir.
La senzillesa d'aquestes paraules m'ha fet el poema molt més proper.
Una abraçada
Marta
Valoració mitja: 9.5
l´Autor
![Foto de perfil de AtzaVaRa Foto de perfil de AtzaVaRa](/imatges_autors/8020.jpg?rnd=1091562949)
96 Relats
393 Comentaris
135583 Lectures
Valoració de l'autor: 9.48
Biografia:
"No s'entenia la cançó de la nit,
de tan clares com eren les paraules."
Salvador Espriu
(Llibre de Sinera)
txe_underground@hotmail.com
www.fotolog.com/atzavara