Cercador
PENSAMENTS
Un relat de: aurora marco arbonésPENSAMENTS
L'empeny la matinada
a calçar-se les vambes.
Les cames, avesades,
coneixen bé el camí.
No cal que les orienti
ni cal que les obligui.
Van seguint les petjades
que els peus van solcar ahir,
les molletes de pa
d'aquell conte infantil,
la ribera del riu,
on ballarines d'aigua
abeuren les calors
de gespa assedegada.
El pensament navega
en bergantí d'argent
per aigües ja explorades,
en un vaixell pirata
carregat de tresors
arrabassats al mar.
Són les seves vivències
més preuades i riques,
que es mouen com les ones
sense aturar el vaivé:
uns instants de tendresa,
la dansa de l'amor,
el niu encara ple,
un breu estremiment
per la nua mirada,
el suau pessigolleig
que fa vibrar la pell...
Somriu mentre les vambes
caminen totes soles
per la vora del riu,
on ballarines d'aigua
abeuren les calors
de gespa assedegada.
Amb el cos ensopit,
a respirar l'amor
l'empeny la matinada.
Comentaris
-
Bell poema![Ofensiu]joanalvol | 07-09-2010 | Valoració: 10
L'impuls desconegut fa que la matinada l'empenyi a possarse el calçat. Seguirà pels camins trillats, segura que les vambes saben on van, seguirà amb els seus pensaments i records. Tot sempre igual, el mateix camí, el mateix riu, els mateixos pensaments...
L'avui, l'ahir, sense demà, car l'avui seguirà els mateixes passes que l'ahir... i el mateix camí.
El poema m'ha agradat, té força i pregonesa.
Joanalvol -
la vida[Ofensiu]josep casanovas olmos | 12-08-2010 | Valoració: 10
Les bambas , les cames i el camí són els eixos fonamentals d'aquest poema. Es diria que són les eines per a realitzar un viatge seguint el curs del riu, que és la vida. Molt suggestiu.
-
Pensaments poètics[Ofensiu]nuriagau | 11-07-2010 | Valoració: 10
Ens expresses els records que li desperta, al narrador d'aquest poema, un passeig al voltant d'un riu. És caminant amb vambes com reneixen els records lírics i romàntics del seu passat. Les passes van seguint "les molletes de pa d'aquell conte infantil"
Enhorabona, Aurora!
Núria
-
Perquè [Ofensiu]Nonna_Carme | 11-07-2010
un objecte tan prosaic com poden ser unes vambes hagi inspirat un poema tan deliciós com aquest cal tenir una sensibilitat i una delicadesa especial i tu les tens, benvolguda Aurora.
Sempre m'ha agradat un passeig per la gespa, assedegada o molla.
Una abraçada i molt bon estiu. -
Harmonia i sensibilitat.[Ofensiu]Núria Niubó | 08-07-2010 | Valoració: 10
Com una dansa matinera, com una juguesca compartida, els teus versos, al ritme dels teus pensaments, ens regalen una passejada tranquil·la amb la tendresa que ens evoquen els passos compassats, d'un cor, calçat amb unes vambes capaces de fer-lo sortir del seu ensopiment, per respirar l'amor de les teves matinades que t'inspiren poemes tan bells i plens de sensibilitat.
Llegint aquests pensaments he sentit enyorament d'aquesta tan teva solitud compartida amb el riu i la natura.
Felicitats Aurora, un poema ple de tendresa.
Una abraçada des de la frescor dels meus capvespres.
Núria
-
Passejada en bona companyia[Ofensiu]Unaquimera | 08-07-2010 | Valoració: 10
Quina sorpresa més bona, quin goig, tornar a trobar un dels teus poemes plens de ritme i sonoritat, Aurora!
Tot i que ara com ara no som a la matinada, m'he calçat com tu les vambes i m'he deixat anar... he seguit les teves passes sense apressar el pas, ni intentar imposar cap rumb a la teva voluntat... i d'aquesta manera, he gaudit del transcórrer de l'aigua, i he permès als pensaments acaronar els tresors acumulats amb el temps.
El meu cos era assedegat d'una calma que li has regalada amb els teus versos encertadament serens.
Gràcies, poetessa, per aquesta passejada en tan bona companyia!
T'envio una abraçada refrescant,
Unaquimera
-
No noto un cor ensopit ![Ofensiu]Joan G. Pons | 05-07-2010 | Valoració: 10
Un Relat ple de sensibilitat amb vambes o sense.
M'agrada i m'he aturat en aquest troç:
"Somriu mentre les vambes
caminen totes soles
per la vora del riu,
on ballarines d'aigua
abeuren les calors
de gespa assedegada."
He sentit una profunda emoció.
Gràcies, Aurora.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de aurora marco arbonés Foto de perfil de aurora marco arbonés](/imatges_autors/719994.jpg?rnd=1851155555)
215 Relats
1941 Comentaris
255334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Diuen que tinc sentit de l'humor. No cal que m'ho diguin, ho sé. I no és pas una qüestió de genètica, ans al contrari, ja de bon principi vaig mamar l'unamunià sentiment tràgic de la vida. Però vaig desenvolupar el sentit de l'humor com a mecanisme de defensa. És el meu as guardat dins de la màniga. He passat la major part de la meva vida en les aules bregant amb adolescents, i no he pogut practicar massa aquesta qualitat, tot i que n'he practicat d'altres, tant o més importants.Un mal dia vaig caure a l'infern i m'hi vaig passar una temporadeta però no em va agradar gens ni mica i no penso tornar-hi ni de visita.
Les meves millors amigues són les paraules, elles i jo ens ho passem força bé, riem, deixem caure unes llagrimetes si cal i ens sentim agermanades per un interès comú: explicar històries, en prosa o en vers.
Últims relats de l'autor
- DILLUNS TRIST
- NO TOQUEU EL NOSTRE JOVENT
- TSUNAMI DEMOCRÀTIC
- JA HEM ESBORRAT EL CAMÍ DE TORNADA
- EL PINXO DE LA POBLA 3
- EL SETÈ DE CAVALLERIA
- HE D'ATURAR EL MÓN
- TU ETS EL MEU PIGMALIÓ
- DECLAREN ELS PIOLINS
- ANECDOTARI ESPERPÈNTIC DEL 20 -S
- EL JUDICI DE LA VERGONYA 2
- EL JUDICI DE LA VERGONYA
- CARME FORCADELL: UNA DONA ADMIRABLE
- EL MINISTRE TIQUIS MIQUIS
- PERÒ NO S'OBREN LES PRESONS