Cercador
Notes finals
Un relat de: angieNo hi ha manera d'explicar la pèrdua que experimentem amb aquesta guerra. I m'hi incloc perquè la feina em va dur fins aquí i des del moment que vaig fer la primera fotografia vaig saber que em quedaria. Ara ja no treballo pel diari europeu que em contractà, treballo només per impedir que la celístia caigui damunt aquesta terra oblidada per la humanitat i perquè el desert no s'ompli d'oasis de llàgrimes i somnis ofegats.
*
Sóc un estranger dins unes fronteres esquerdades pel terror i la misèria, però he trobat allò que ningú pensa trobar aquí : el millor de mi. Damunt el cap de tot iraquí, sura un núvol negre de por que no obté cap tipus de compensació i això no pot fer més que generar més violència. Mentre, a molts kilòmetres d'aquí, el "Lladre de Bagdad" edifica castells de poder alimentats pel país de l'or negre. Quan arribi Nadal menjarà paó amb les tropes i els agrairà el que estan fent per la comunitat internacional. La pau que predica és una màscara mal feta, que només un pallasso com ell s'atreveix a portar.
*
L'Abdul i la Salima ja no es parlen. L'un es nega a lluitar amb una arma a la mà i no creu en cap déu, fins ara ho feia només en l'home (ara només en ell). Ella, encara que és dona en un país musulmà, es creu en l'obligació de defensar els seus ideals, si cal amb la seva vida. No mostren mai emoció alguna. La Salima retreu a l'Abdul el seu fred posicionament. No seria estrany que dos germans com ells, acabessin l'un amb l'altre. Sembla ser que res té sentit a l' Irak, i el que menys , la mort que omple els carrers solitaris a tothora.
Anar al mercat s'ha convertit en una doble prova de supervivència : per obtenir qualsevol cosa per menjar i per sortir-se'n amb vida. Un vell es deixa caure de genolls al costat d'una dona abatuda pels trets d'algun franctirador i l'amor expira en el cor d'aquell pobre home. S'aixeca i mostra el pit despullat, vol ésser blanc fàcil, la millor solució. La sang vessada pinta de dol les balconades que resisteixen i els nens orfes fan dibuixos damunt la sorra tacada amb els somnis dels que ja no hi són. Ningú, a partir d'ara, podrà ensenyar-los a somniar, n'estic segur...
*
Booooooooooomb!
Comentaris
-
Per a vèncer la infelicitat[Ofensiu]Anagnost | 09-04-2007 | Valoració: 10
A la teva biografia ens reptes a treballar per cercar la felicitat i a vèncer la por que nosaltres mateixos inventem com a excusa per mandrejar. Hi estic d'acord, tot i que en aquest relat la gent té motius per ser molt infeliç. Però no mandregem, Angie, ans al contrari, treballem per fer un món més just. Relats com el teu ens estimulen a prendre consciència.
-
Aquí no hi ha lloc per les bromes, oi?[Ofensiu]Anjo Laví | 06-04-2007 | Valoració: 10
Angie, aquí no hi ha lloc per les bromes, oi? Que crua és la realitat i que difícil enfrontar-s'hi, ni que sigui amb un relat. T'agrada la fotografia? Crec que ets tu qui parla per boca del fotògraf quan diu: "treballo només per impedir que la celístia caigui damunt aquesta terra oblidada per la humanitat i perquè el desert no s'ompli d'oasis de llàgrimes i somnis ofegats." Quines expressions! "celístia": la claror dels estels, "oasis de llàgrimes", "somnis ofegats" per expressar el desig de pau i estalviar paraules dures, potser més directes però menys suggerents. La realitat la veiem en el posicionament dels germans, en l'anada al mercat, en l'avi que ha perdut la seva dona, filla o algú molt proper.
Deixant de banda el contingut i centrant-me només en la forma et faig notar que de la frase: "L'un es nega a lluitar amb una arma a la mà i no creu en cap déu, fins ara ho feia només en l'home (ara només en ell)" tot i que l'entenc no m'acaba de fer el pes " fins ara ho feia només en l'home". Es clar que en els reptes sempre tens limitacions i evidentment només és opinió meva. Jo et suggereixo aquesta possibilitat: "L'un es nega a lluitar amb una arma a la mà i no té fe en cap déu, fins ara només creia en l'home (ara només en ell).
P.D. Perdona la broma de l'últim comentari "Collage". A l'hora que el vaig escriure (esperant el veredicte del repte) un ja no serveix per gaires coses.
Una abraçada molt forta.
-
La cruesa...[Ofensiu]Maria Sanz Llaudet | 15-03-2007 | Valoració: 10
i la crueltat d'una guerra i d'una població que la pateix dia a dia sentint constantment el perill que assetja damunt la seva vida i la de la gent que estimen. M'agrada com ho has enfocat, de forma descriptiva i molt humana, així com la reflexió que sorgeix inevitablement un cop llegit el teu relat.
Felicitats i una abraçada
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de angie Foto de perfil de angie](/imatges_autors/147155.jpg?rnd=239835324)
199 Relats
1457 Comentaris
280330 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc tan sols un fantasma d'allò que m'agradaria ser, per això em trec el llençol sovint i em despullo entre la prosa i la poesia, per trobar el món que somnio.El meu correu :angels_torres2@hotmail.com
Últims relats de l'autor
- HAIKÚS ENTRE SOL I LLUNA
- Tots cagats
- Insistència noctàmbula
- Etern riu de porpra
- L'hora dels adéus
- Bassal
- Atac sorpresa de la classe obrera
- Crits des del turó
- Moriré imaginant que moro
- L'essència del crim
- Haikus sense dits
- La prunera borda o tankes del desencís.
- Reis sense corona
- Companys de taverna
- Pàgines d'un diari recuperat