Cercador
MIRANT AL CEL
Un relat de: Endevina'mPotser a alguns no els va agradar, però se sap que la vida intel·ligent a la Terra sempre havia estat en perill, fet que mai no hem deixat de tenir present, ni en les actuals circumstàncies del sistema solar, tan diverses a un passat del que no en queden registres consultables.
Arribà un dia que la gent no coneixia cap altra manera de viure la nit, quan el cel tenia una altra claredat diferent a la del dia. No quedava ningú, de quan la Lluna era l’únic astre que voltava la Terra. Ningú podia rememorar que dia a dia, les generacions de més de tres segles feren un viatge interestel·lar, tot xino-xano, cap a Mart. El planeta s’atansava a l’òrbita terrestre, i viceversa.
Quan a finals del segle vint-i-un els humans varen colonitzar el planeta roig, es descobriren fonts d’aigua gelada sota la primera capa de sol marcià. Aigua dolça plena de vida microbiana latent, petites bèsties unicel·lulars en els primers estadis evolutius.
Cent anys després de la primera terra-formació de Mart, s’observaren lectures contradictòries d’òrbita i acceleració en el seu desplaçament estel·lar. Cinquanta anys després, quan la primera colònia ja era autosuficient, els diversos mesuratges encara ho deixaven més clar. Els planetes, en les seves espectaculars òrbites el·líptiques al voltant del sol, s’estaven apropant.
Descartada humanament la possibilitat de salvar cap vida intel·ligent, els càlculs astronòmics deien que, si no entraven en una òrbita entre ells dins els pròxims cinquanta anys, els planetes xocarien durant els següents dos-cents. I la vida animal a la Terra seria història. Altres formes de vida podrien estar gairebé assegurades.
Pas a pas, els eons ens han dut on som ara. És fantàstic llevar-se quan la Terra surt per l’horitzó. Sobre la vida intel·ligent d’aquells dies queda massa coses per estudiar, però l’actual simbiosi vital, humà marcià, ens ha permès expandir la ment i superar amb escreix la suposada intel·ligència d’uns simis que es creien evolucionats.
Comentaris
-
Una nova lectura[Ofensiu]Materile | 20-11-2017
Uuff!! M'has deixat ben plegada. Ja m'imaginava alguna cosa similar, però no tant.
Un relat que m'ha agradat. Quan he arribat al final no pensava que hauríem arribat al començament de l'evolució. De totes maneres, veient com van les coses, no m'estranya gens, fins i tot podria dir que els simis són els qui ens dominen ara..
Felicitats! Una abraçada,
Materile -
Ciència-ficció en estat pur[Ofensiu]Edgar Cotes i Argelich | 22-02-2017
Segurament Kubrik tindria alguna cosa que dir en tot això. Aquesta humanitat que coneixem avui passarà a la història. Visca els humans-marcians! L'enhorabona pel relat i molta sort.
Edgar -
El bastó del simi [Ofensiu]Aleix de Ferrater | 22-02-2017 | Valoració: 10
Caram Ferran, has superat al bastó del simi de 2001! Ciència-ficció ben estrellada, fantasia d'ahir i d'avui en espurnes de colors. Un relat còsmic. Una forta abraçada.
Aleix
-
Molt bo[Ofensiu]montserrat vilaró berenguer | 13-02-2017 | Valoració: 10
Un relat magnífic
l´Autor
![Foto de perfil de Endevina'm Foto de perfil de Endevina'm](/imatges_autors/850301.jpg?rnd=32343173)
69 Relats
288 Comentaris
53934 Lectures
Valoració de l'autor: 9.92
Biografia:
Una lluna plena que s'amaga entre boires, així és el meu petit món.No soc ningú, no tinc cap carrera, tanmateix, observant el món i a la gent mai no he deixat de córrer, pas a pas, dia a dia.
Alguna vegada vaig jugar-hi, als reptes, i algunes vegades tenen premi.
El podeu llegir a "Pseudo Vital"
![pseudovital](http://i891.photobucket.com/albums/ac115/rinxol/th_processC3B3demonC3ADaca2.jpg)
Processó demoníaca, de rnbonet.
Quan vaig obrir aquest perfil volia que sols fos de poesia, de renglons curts, com en diuen alguns, però no sempre es pot controlar allò que fas, i vaig utilitzar-lo per fer microrelats, i vaig acabar per esborrar els poemes aquí publicats, ara no sé si tots. Això no obstant, vull tornar a la poesia, en aquest perfil, i deixar que l'homefosc faci les petites històries en un altre lloc, que potser tinc més perfils, i no sempre ho dic.
Els poemes i escrits que aquí llegireu estan penjats a matadegolla, sense revisió, gairebé. Si algun dia me'ls repenso, potser no els podreu llegir aquí, però seran fills del mateix estil i el mateix sentiment.
In memoriam...
Un dia vaig voler donar veu al Lluís, i ara li dic; gràcies, Lluís, per tot.
Ara ja pots descansar...
Sota l'ombra obscura
d'un germà perdut
en el silenci etern
de la foscor muda,
he volgut caminar
passes que no són les meves.
Però el camí m'ha mostrat
que si vols tenir un bon rodatge
les botes que calces
han de ser les teves.
Fent via, sé que arribaré
on mai hauria somiat.
Deixa't de manies
de paraules estèrils.
Caminar junts requereix un esforç,
pensar no és tan fàcil.
No miris enrere
sols trobaràs allò
que a cada moment necessitis,
però no cada moment és el millor
per mirar enrere.
Camina amb mi,
no contra mi,
i jo caminaré amb tu,
no contra tu.
I si ho volem, els dos,
veure'm que
sense gaire esforç,
junts podem fer el camí.
F.
I que l'homefosc em perdoni, no fos cas que la seva faceta fetillera conciliar em caigui a sobre amb tota la seva força mitològica.
Endavant #concilifetiller!!