Cercador
maleït
Un relat de: mar - montse assensJust a la sortida de l'autopista del meu poble hi ha una gran àrea comercial on acostumo anar a comprar. Sobretot el pa perquè és allò que sempre et descuides i allà és fàcil aparcar.
Un dia mentre comprava el pa, tard i amb preses, un home em mirava i em somreia.
Jo li vaig engegar una mirada d'aquelles defensives que diuen: "que collons mires tu? eh???"
I després em vaig posar a riure com una imbècil avergonyida...
Feia 20 anys que no l'havia tornat a veure. Vam fer-nos dos petons, i ens vam abraçar, (només amb la mirada). Llavors vam parlar del que havia estat la nostra vida aquells 20 anys.
- Jo tinc dos fills: un nen i una nena...,
- jo també en tinc dos...
Poc vam dialogar, doncs era tard. Però ens miràvem i sense dir-ho, segur que tots dos vam recordar l'últim cop que vam estar junts.
De joves havíem anat de "farra" plegats, senzillament això, només anar de farra. Mai va passar res entre nosaltres fora del que pugui ser normal.
O potser si !!! És aquella cosa que no sé si és somni o realitat.
L'última sortida que vam fer junts va ser una nit de pluja. Ens vam trobar pel carrer a la una de la matinada. Jo estava en un moment baix a causa d'un desengany amorós. Ell estava sol.
Érem bons amics. Una mirada , una abraçada i no calia dir res més. No calia donar explicacions del perquè no estàvem bé.
- què?? anem a fer tremolar la ciutat ???
- jo no tinc res millor a fer !!
Vam pujar al seu cotxe, vell i desbaratat, però amb més marxa que nosaltres dos.
Ell com sempre va encendre un "porro" i me'l va oferir tot i sabent que jo mai fumava marihuana. No em calia perquè ja era prou cabra boja i no necessitava prendre res, i tampoc m'havia fet cap efecte si alguna vegada l'havia provat.
Però aquell dia no estava gaire bé, plorava i maleïa qualsevol sentiment amorós...
El vaig agafar i em sembla que me'l vaig fumar jo soleta.
Tinc uns records lleugers d'on vam anar.
Beguda, alcohol, soroll, música, gent, foscor... antres de mala mort que estaven oberts quan ja tot era tancat. Riure, ballar, cridar ... emocions, plaer ... records, només petits records.
De tornada, el cotxe "anava sol" conduït per la disbauxa del moment. Recordo que a la sortida de la ciutat s'havia de fer una gran corba per entrar a l'autopista.
Jo diria que aquell dia el cotxe no va girar !!!
Parats davant un gran mur de formigó. Passaven pocs cotxes, només els que com nosaltres anaven perduts a les 6 de la matinada quan ja no tens on caure mort.
Baixàrem del cotxe, el vam mirar i vam seure a sobre.
Recordo que començava a sortir el sol, ja no plovia i el dia s'aixecava poc a poc.
Recordo, no se ben bé què , un plaer d'aquells que no es pot explicar. Recordo veure passar cotxes amb gent a dins que ens mirava.
No recordo paraules. No vam dir res. Recordo que...
Estàvem nus sobre el capó del cotxe.
Recordo... o potser és que no recordo res.
Els dies següents no sabia el que havia passat i ell no m'ho va comentar.
Llavors jo vaig tornar amb el meu "desengany amorós", i no ens vàrem tornar a veure mai més.
Fins aquell dia comprant el pa al cap de vint anys.
Mai vaig saber que va passar. Fins aquell moment. No, no m'ho va dir. Però la seva mirada em va abraçar i sense dir res vaig tornar a sentir aquella sensació perduda en la memòria.
Ara sé que aquell moment va ser real.
No calia dir res. Com sempre, entre nosaltres, no calia dir-nos res!!!
Em va somriure i em va dir que feia 10 anys que treballava al peatge, just allí, a la sortida de l'autopista que hi al meu poble.
- He passat mils de vegades per aquest peatge. No t'he vist mai !!!
- Doncs jo hi sóc cada dia !!!
Vaig sospirar i vaig pensar: "Maleït TELETAC" !!!
Comentaris
-
Màquines maleides ;-)[Ofensiu]Carles Linares | 26-12-2021 | Valoració: 10
M'ha agradat molt el teu relat i com la vida a vegades, amb una coseta que sembla un no res tot pot canviar...
He llegit altres relats que has escrit, però tinc un problema greu ;-) amb la poesia, puc llegir, entenc totes les paraules, però... crec que no tinc les connexions neuronals per la poesia (per totes, vull dir, no només les teves)... em falta quelcom al cervell ;-) -
La màgia de les paraules.[Ofensiu]Lilith | 27-12-2006
Quina sort escriure una cosa com aquesta, primera perquè com diuen al país del costat "que te quiten lo bailao", segona perquè ara ja ho podràs re-recordar quan vulguis, i tercera perquè al llegir-ho tots ho vivim d'alguna manera.
-
maleït teletac![Ofensiu]jacobè | 02-01-2006
Boníssim mar, una història molt maca, celebro que sigui real! El teu bon escriure me l'ha fet gaudir d'una bufada! I m'has fet riure...
Gràcies a la seva mirada que et va abraçar...ara saps que és real...
Us desitjo un bon any a tu i a JKR!
pd: no sé si és el meu "maleït" ordinador, però sempre que intento entrar a brisalls de mar se'm bloqueja la pantalla...ups!
-
Far de Cavalleria | 25-07-2004 | Valoració: 7
M'ha agradat, sobretot, la insinuació a la possibilitat de reprendre aquella nit i així impedir que es fes de dia. Ja saps on és, agafa el cotxe.
-
nota d'autor[Ofensiu]mar - montse assens | 04-07-2004
tens tota la raó amb el títol, però no sé per quin misteri es va quedar en aquesta sola paraula un cop el vaig penjar.
Potser tampoc s'adiu però el títol que jo vaig posar era: "maleït TELETAC"
El relat és real, i aquesta és l'expressió que em va sortir de l'ànima quan vaig pensar que aquest petit aparell m'havia tret l'oportunitat de passar qualsevol dia per la taquilla de pagament en metàlic on està ell des de fa anys.
"c'est la vie!!!"
gràcies pels vostres comentaris -
potser només el títol no s'escau. La resta , molt bo![Ofensiu]Isabel Muntaner | 20-06-2004 | Valoració: 9
És un bon relat que explica certes coses que segurament totes hem sentit- una cosa ben humana contada amb el.lipsis . Sap entrar sense envescar-se en les mels i les fels de les relacions de la joventut. La trobada d' ara - la dels personatges - és bona : molt bo allò d' "abraçar-se amb la mirada". I també la trobada casual precisament en un peatge d' autopista on la gent passa rabent . I certes coses suggerides que són bones : els vint anys passats en una bufada , per exemple. O el cotxe que no va girar la corba.
Tot està explicat amb un aire de naturalitat que el fa més creïble.
M' ha agradat. -
Molt bo[Ofensiu]niqmad | 26-04-2004 | Valoració: 9
Senzillament això. Ràpid de llegir, enganxa. Un bon final. És real? Sense ser eròtic, evoca sensualitat. Felicitats
-
Fresc i espontani[Ofensiu]kukisu | 29-02-2004 | Valoració: 7
M'ha agradat llegir el teu relat i també el ritme que utilitzes per explicar-lo, em sembla, com ja he dit, espontani i fresc, com la vida real.
Valoració mitja: 8.4
l´Autor
![Foto de perfil de mar - montse assens Foto de perfil de mar - montse assens](/imatges_autors/1823.jpg?rnd=1502383894)
138 Relats
1108 Comentaris
539523 Lectures
Valoració de l'autor: 9.55
Biografia:
doncs sóc :
persona
i res més
.........................
brisalls de mar
JKR (el meu fill)
güitxi (la meva filla)
Kyra (la meva neboda)
Ferran Planell (el meu company)
Montse Assens (Jo)
wikipèdia
............................................
Gràcies per::-)
gràcies "Crític" per aquesta crítica
atrapat en vos / OhCapità
El cim dels poetes / Equinozio
Cor de mel... cor de vidre... cor de mar / Marc
La ressaca electoral / vicenç
Secrets acariciats entre silencis de boira. Gràcies Sílvia "llibre"
Indigent, com jo. Gràcies Sílvia "llibre"
Traspuar la paraula llibertat. Gràcies Marta"
............................................
Llibres publicats d'autoria pròpia o compartida:
Llibres publicats
Clixés. Edicions del sud. Premi Torre de Piles 2022
Indigent, com jo. Premi Artur Simó.
Apartheids. Premi Marià Manent. Cossetània edicions.
Ostatges polítics
Bugada. 21è Premi de Poesia Vila de Puçol. Onada Edicions.
Verseja'm els silencis.
100 jocs per fer a casa amb els teus fills. Cossetània edicions.
El bes de la nit. Premi Festa d'Elx. Edicions Bromera.
A l'altre costat de la pell
Glops de nit. Menció especial Premi Marià Manent.
Ponts d'aigua. Pagès Editors.