Cercador
La nostàlgia de la mort.
Un relat de: ArbequinaEl sol ha creuat l'amplia finestra, però, perdut en la nostàlgia, és ara quan me n'adono; el fred que la corrent, acariciant-me, em transmet, m'indica que és tard alhora que contrasta amb la calor seca que he arribat a sentir.
De sobte no hi veig: s'ha fet fosc.
Tinc els ulls cansats de mirar petits i incomprensibles símbols en la penombra, però en un darrer esforç, topant-me en tot, surto de la biblioteca del pensament i veig tothom. Allí hi són. Veig la majoria generalitzant-la, sabent que si no tingués els ulls tan cansats descobriria en cadascú dels de fora una persona.
També sé, quan els observo, que un dia no tindré força per entrar a la biblioteca, de bon matí, al sortir el sol; o que si ho faig, si demostro voluntat, arribarà un instant en que no reaccionaré al transcurs de la calor per la finestra, al naixement del fred, a que el ulls, cansats d'esclavatge, necessiten veure per un moment el que ells haurien volgut.
Llavors, fora, o dins, immers en un estat interior, únic, llavors, hauré mort.
Comentaris
-
Lilith | 03-01-2007 | Valoració: 10
M’agrada com em transportes pel teu món interior. Em quedo amb aquesta reflexió: “Veig la majoria generalitzant-la, sabent que si no tingués els ulls tan cansats descobriria en cadascú dels de fora una persona.” T’aniré seguint i descobrint ... Ah¡ i gràcies pels teus comentaris ;)
-
Lilith | 03-01-2007 | Valoració: 10
M’agrada com em transportes pel teu món interior. Em quedo amb aquesta reflexió: “Veig la majoria generalitzant-la, sabent que si no tingués els ulls tan cansats descobriria en cadascú dels de fora una persona.” T’aniré seguint i descobrint ... Ah¡ i gràcies pels teus comentaris ;)
-
Reflexió sobre la mort...[Ofensiu]brideshead | 13-12-2006
Aquest és el títol que gosaria dir-te que em sembla que es correspon millor amb aquest llarg pensament teu sobre l'abans i el després de la mort. Perquè crec que no és de la mort en si del que parles, sinó de totes aquelles sensacions que et fan sentir que ets viu, de totes aquelles coses que contemples amb atenció, desgranant-les detalladament dins del teu cervell perquè tens, en tu, la curiositat per comprendre i entendre, és a dir, tens en tu la vida. En canvi, quan ja res no et fa fer preguntes, ni veus el que hi ha al teu voltat, quan sures, inert, en la immensitat d'un espai que ja sents teu, que ja no et provoca cap reacció, és llavors que haurà arribat la mort.
"Veig la majoria generalitzant-la, sabent que si no tingués els ulls tan cansats descobriria en cadascú dels de fora una persona...."
Sàvia frase, aquesta, perquè és ben cert, la majoria no existeix, està feta de petits i grans éssers humans, diferents i irrepetibles que, vistos de lluny, semblen un tot, però quan t'hi apropes, descobreixes milers i milers de puntets separats, cadascún amb les seves particularitats... i aquests "puntets" som cadascún de nosaltres, fent la nostra particular aportació al que, erròniament, anomenem "majoria".
M'agraden aquests relats teus, en forma d'assaig, a través dels quals reflexiones sobre la vida i tot els seus misteris. Són pensaments profunds que, com tu molt bé dius, ajuden moltes vegades a comprendre millor el perquè de tot o, si més no, a intentar-ho.
I de nou, gràcies pels comentaris que em regales, tan encertats, tan acurats, interpretant a la perfecció el que he pretès transmetre.... no sé si sempre ho aconsegueixo (suposo que no!) però em fa molta il·lusió sempre que descobreixo que hi ha hagut algú a qui el missatge li ha arribat impecablement, tal com jo l'he pogut tenir al cap a l'hora de passar "a l'acció", o sigui, a l'hora de transcriure'l del cap al paper.
Per cert, no t'animes a venir a la trobada del dilluns 18 al vespre, al bar "Almirall" de Barcelona, i posterior soparet? Ja he vist que comentes que no ets gaire per aquí darrerament, però la nostra estimada relataire Llibre, va actualitzant, molt amablement, el missatge de convocatòria. Estaria molt bé, això d'anar augmentant el gruix de cares conegudes a Relats!
Bé, Arbequina, repeteixo que és un plaer llegir-te, perquè quan descobreixes un relat que et fa reflexionar i que t'aporta alguna nova idea, o al menys, et fa donar-li voltes, crec que has descobert un gran relat, per senzill que pugui ser. I això, amb els teus escrits, em passa gairebé sempre.
Una abraçada i, ja saps... fins la propera!
-
Poema introspectiu,[Ofensiu]gypsy | 03-10-2006 | Valoració: 10
dens i profund sobre la mort, aquesta esplèndida figura que ens espera a tots pacientment.
Jo també, de tant en tant, la miro als ulls per perdre la por al no existir, per entrar suaument en els seus dominis sobirans, els de la foscor i el silenci.
Desaparèixer, no ser, fugir com l'aire que respirem, eteri i invisible, escampar-nos, universos enllà, particula a particula, esmicolats amb dolçesa.
Potser en quedarà alguna cosa del que vam ser, en els nostres fills i en els seus gestos.
Gràcies per aquest poema que em porta allà on realment sóc, a la meva solitud serena i antiga.
petons Arbequina!
gypsy -
Hola![Ofensiu]Àfrika Winslet | 13-07-2006 | Valoració: 9
mmm... sí, un relat estrany i enigmàtic. M'ha fet gràcia que ens expliquis que ho vas fer a la biblioteca i, de fet, es nota (crec) que era un d'aquells dies que, de sobte, aixeques el cap i sembla que portis setmanes allà ficat, que et costa veure o sentir res més... ho conec! jeje
Jo una vegada també vig escriure un poema a la biblioteca (crec que sota aquestes condicions).
No he entès l'expressió "topant-me en tot", potser volies dir "topant-me amb tot"...
No em quedaré només amb aquest relat però, simplement, volia agraïr-te els teus comentaris i dir-te que sempre m'alegra que em diguin que agrada el que faig (suposo que a tothom, és clar!). Un petó ben gran!! -
Símbols a plena llum[Ofensiu]Unaquimera | 25-06-2006 | Valoració: 10
Un relat ple d'imatges i sensacions francament interessants de llegir. També de sentiments molt íntims que t'agraeixo que hagis volgut compartir.
Em sembla evident el to melancòlic i lleugerament trist de les teves línees; el mantens controlat, però, i evites abandonar-te totalment a ell. Aquesta melangia continguda li dona un aire elegant i llunyà al teu text, no se com dir-ho d'una altra manera.
També em sembla que dones prou pistes per entendre que el terme biblioteca agafa en diversos moments significats diferents que podria arriscar-me a suposar ( però potser resultaria una mica pretenciós, ja que tampoc tinc prou elements de judici ) i que en canvi puc qualificar sense por de bon joc de paraules i de traslació de significats.
Un concepte colpidor, per últim: la mort com un estat interior únic. Em sembla interessant, aquest estat definitiu com una sublimació de la individidualitat, com una ratificació de la situació no compartida que resulta definitiva.
Un bon relat, company d'escrits i lectures!
Gràcies a tu; evidentment, no m'ofens de cap manera amb les teves paraules, sempre tan oportunes: per a mi suposa una gran alegria anar trobant els teus comentaris, que espero ens permetin continuar en contacte encara que sigui virtualment.
Una abraçada plena d'espurnes,
Una quimera
Valoració mitja: 9.8
l´Autor
![Foto de perfil de Arbequina Foto de perfil de Arbequina](/imatges_autors/307165.jpg?rnd=2060712503)
30 Relats
348 Comentaris
57753 Lectures
Valoració de l'autor: 9.73
Biografia:
La veritat: no m'agrada escriure. Però durant un temps va ser la manera en què vaig canalitzar el plaer per crear, que abans aconseguia composant al piano, del que em vaig veure físicament allunyat. Tot i que ara m'apassiono composant a la guitarra, encara vaig escrivint. M'ha quedat, sorprenentment, com a hàbit. Així i tot, ni el talent ni el gust que tinc per aquests dos arts és equiparable i, com ja deia en una biografia anterior, tan sols Txèkhov aconsegueix fer-me intuir que la literatura és gran, molt gran, potser tan gran com Bach, com Mahler, com la música dels millors.Com a lector sóc irregular i caòtic. Porto molts llibres alhora, de diverses disciplines, i els vaig acabant de mica en mica. M'agrada llegir de tot, però llegeixo poca poesia - i massa història, potser.
Com a "escriptor" afeccionat, sóc encara més caòtic i, de fet, no porto al fi cap de les idees que em venen al cap i que tan sols escric fins els tres quarts, la meitat, la quarta part, una frase... hi ha de tot! N'hi ha que estan acabats i els considero inacabats.
De mi - com si no hagués parlat de mi als paràgrafs de damunt - dir que em dic Xavier, tinc 25 anys, sóc economista, sóc exagerat, no m'agrada Barcelona, no m'agrada el cava, no sóc ni misteriós ni dolent i , per tant, a les dones no els agafa massa sovint l'impuls instintiu de voler conèixer-me i canviar-me (i, per tant, voler-me), sóc ateu, sóc liberal, penso que la societat catalana ha de prendre absoluta sobirania de sí, sóc estranyament feliç i, la veritat: no m'agrada escriure.
Que tinguin un bon dia.
Últims relats de l'autor
- Cinc pensaments escrits ( X )
- L'americana que no fou de la col.lecció
- El gibrell de l'àvia
- Cinc pensaments escrits ( IX )
- Cinc pensaments escrits ( VIII )
- Què irònic!
- Valse Folle: Un cercle urbà
- Cinc pensaments escrits ( VII )
- Cinc pensaments escrits ( VI )
- El graner més alt
- Cinc pensaments escrits ( V )
- Sonet sobre la puta Pau
- Infància
- Cinc pensaments escrits ( IV )
- Poema al Vent