Cercador
Impotència
Un relat de: JoanaCarnerImpotència
Lliscava el sisè i últim dia d'estança a l'illa, i des que hi aterraren el temps havia estat d'allò més dolent. El cel tothora ennuvolat, amb un ara plou, ara potser plourà. L'Eva no tenia la mateixa idea que el seu marit sobre què era gaudir del viatge. Les poques estones que havia fet bo, el noi organitzà activitats (com ara excursions en jeep per l'illa) que l'havien allunyada d'allò que més li agradava: el mar.
El sol va fer, finalment, acte de presència. Els núvols havien escampat i era el moment d'anar a la recerca d'un lloc en calma per trobar-se amb la llacuna somniada de Bora Bora. Amb compte per no despertar el Pere, que dormia a cor què vols, l'Eva sortí del bungalou. Es dirigí cap al bar situat a prop del menjador. Des d'aquell lloc, enlairat, podia distingir una gran amplitud de mar i de cel. A la fi l'Eva havia trobat el seu racó màgic i es va reconciliar de tot cor amb el temps, i fins i tot amb el Pere, que pel que semblava continuava dormint. Començava a dibuixar-se el capvespre, i al mar i al cel els matisos es multiplicaven per moments. -Anem a sopar? Tinc gana. La migdiada m'ha deixat com nou. El Pere era al seu costat. No l'havia vist arribar. La simfonia de sensacions perillava de trencar-se. -Mira quin capvespre s'anuncia, digué l'Eva amb l'esperança que copsés allò que, de fet, intentava dir-li: -Per favor, deixa'm restar aquí fins que s'acabi el... -Va, tinc molta gana, va respondre el Pere, amb una veu que volia ser amanyagadora. L'Eva va murmurejar-li, falaguera, que comencés a passar, però el Pere li respongué en un to malagradós: -Deixa't estar de capvespres; tots són iguals. La prengué per les espatlles, tot conduint-la amb decisió cap al menjador.
La jove ofegà el grunyit que li naixia a l'estómac, i una llàgrima que lluitava per sortir va quedar-li dins. Girà el cap, i serrà les dents mentre es deixava portar.
Comentaris
-
Bona descripció...[Ofensiu]Romy Ros | 14-04-2009 | Valoració: 9
de la natura i del capvespre. Quin noi tan poc romàntic! Felicitats...
-
Espectacle irrepetible[Ofensiu]Unaquimera | 23-02-2009 | Valoració: 10
En llegir aquest relat, he trobat que a la protagonista li agrada molt i molt contemplar el mar: potser per això m'he sentit tan ben acompanyada, mentre llegia!
La foto que tens al damunt de la biografia, a més a més, em proporcionava una imatge molt adequada a l'estança a una illa paradisíaca.
Tot era grat, fins que ha comparegut el Pere, amb aquella carència de sensibilitat, d'empatia... jo també he serrat les dents, en veure com renunciava al bell espectacle irrepetible per anar al menjador a atipar-se... i com ella es deixava privar!
"Tots els capvespres són iguals" diu ell. Però tu i jo sabem, com l'Eva, que cadascun és únic, oi?
T'envio una abraçada amb colors d'albada,
Unaquimera
-
Com a mínim, poc considerat[Ofensiu]Vicenç Ambrós i Besa | 28-02-2008 | Valoració: 10
El noi, eh? Perquè el relat és bo i reflecteix prou bé la sensació que dóna títol al text. Però la pregunta és: impotència... fins quan? Perquè la paciència té (ha de tenir) un límit...
El relat transmet sensacions, està perfectament ben redactat i té el punt just de descripcions: en resum, un bon relat!
Enhorabona i gràcies per tots els teus comentaris! Per cert... polièdric, jo? Bé, sí, una mica sí, com tothom, suposo. De fet, quan et poses a escriure a vegades estàs més inspirat per poesia i altres per narrativa, i escriure el que et ve de gust és (o hauria de ser) la raó d'escriure...
Una abraçada ben forta!
Vicenç -
Amb perdó, eh?[Ofensiu]El follet de la son | 07-02-2008
Jo l'hauria enviat a la merda, la veritat, i l'endemà li hauria dit que fes el viatge ell sol, al penques insensible aquest. Impotència? Perquè?!
Valoració mitja: 9.67
l´Autor
![Foto de perfil de JoanaCarner Foto de perfil de JoanaCarner](/imatges_autors/225274.jpg?rnd=832423006)
22 Relats
124 Comentaris
34862 Lectures
Valoració de l'autor: 9.86
Biografia:
Vaig néixer fa un temps. Estimo les paraules. RC és un bon lloc per escoltar i per dir.Els meus amors?
De cada autor, de cada poeta preferit, tinc una obra, una poesia preferida. De cada obra preferida, tinc un bocí preferit. De cada compositor preferit, tinc una simfonia, una cançó preferida...
=======
Ves-te'n
Ves-te'n. Però ja sento que, des d'ara,
a la teva ombra m'estaré.
Mai més, solitària al llindar d'aquesta vida
reclosa i meva, no seré mestressa
dels viaranys del cor, i no alçaré la ma,
serena, al sol, com altres dies,
sense el record d'allò que jo estimava:
la teva mà en la meva.
L'ampla terra amb què el Destí ens separi
em deixa el teu cor en el meu,
amb batec doble.
Tot el que jo somnio i faig t'enclou,
com serva el vi gust de raïms.
I quan a Déu prego per mi,
també el teu nom escolta
i veu les nostres llàgrimes
mesclades als meus ulls.
Elisabeth Barrett Browning (1806-61)
Últims relats de l'autor
- UN DIA OBRIRÉ ELS ULLS
- Que encara hem de parlar de moltes coses, company de l'ànima, company...
- Sinfonia d'arròs inacabada
- El cop de colze
- L'ascensor
- Llavors que es deixondeix la memòria del cos
- Et trairé, mestre amorós
- L'esperit del mirall
- No, tu no tens pas nom
- VINDRÀS
- Se li havien posat en dièresi
- Capvespres dolços, capvespres tòrrids
- No me'n sortiré
- L'arribada del capvespre
- Un atracament triforme