Cercador
Fugir cap a nous horitzons
Un relat de: clarianaFugir, córrer, escopir, vomitar, marxar, ganes de tot i de res, poca energia i molta mania. Mania a tu, a mi i als altres. Per què apareixen aquest sentiments dins meu? Ho entenc, però no ho vull acceptar ni comprendre plenament. No em plau la sensació que tinc amb tu, amb mi i amb els altres.
La solitud és més plena que la companyia, em poso a prova i me'n surto, avanço, creixo, guanyo, visc, somric. Al teu costat i al seu costat m'ofego, em consumeixo i esdevinc un cuc que s'arrossega de sol a sol, sento que necessito esdevenir un nou capoll i altra vegada papallona per a poder volar i albirar nous indrets i horitzons.
Sóc lluny de tu i de mi, però massa a prop dels altres. Com si l'habitació que ens acull no fos prou gran per mi, he crescut? Diuen que els peixos creixen proporcionalment a l'espai que se'ls hi atribueix per viure... Doncs a mi potser m'ha passat el mateix. L'any passat era una sardina dins un oceà, per això vaig créixer fins a tonyina, però ara m'han dut a un aquari on em toca respectar l'espai dels altres peixets sense tenir-ne prou per a mi, tampoc em cal lluitar per viure, simplement sobrevisc. Que trist.
És angoixant avançar sense rumb pel demà, tant sols tinc l'avui i el futur llunyà. Puc observar el mal que camí que cal trepitjar i no m'agrada. Veure el que cal trepitjar per arribar més enllà no em deixa gaudir ni amb tu, ni amb mi ni amb els altres.
Comentaris
-
...[Ofensiu]indefinida | 05-09-2007 | Valoració: 9
Una sensació desagradable que jo també he tingut. Però al final he descobert que dins d'aquets aquari tenia aire i espai per VIURE.
Salut!
l´Autor
![Foto de perfil de clariana Foto de perfil de clariana](/imatges_autors/355928.jpg?rnd=185891409)
41 Relats
60 Comentaris
34188 Lectures
Valoració de l'autor: 9.34
Biografia:
Em defineixo com una persona nòmada, talment com els nostres avantpassats. Visc navegant, i sentint que formo part de tot allò que els meus peus trepitgen.La meva llar és vora el mar, l'aigua em dóna l'equilibri.
Es bo descobrir molts camins que al final no arriben enlloc i et porten a tot arreu, mentre els trepitjes pots trobar moments de felicitats.
Sembla una paradoxa... oi?
Últims relats de l'autor
- Rakkautta
- Ploro a bots i barrals
- Quan el sol es pon
- silueta
- Cosmos i caos
- La vida d'una formiga a l'ampit de la finestra
- Comparteixo parets
- Trencadissa
- Em falta temps, però em sobren hores
- Si la natura s’enfada, les ànimes tremolen
- Xuclar i endrapar
- ÉS AIXÍ BABY
- Muts i a la gàbia.
- Contradiccions
- Anhels