Cercador
Em colpegen somnis de meduses
Un relat de: allan leeEm colpegen somnis de meduses. És a dir, l’evolució, el no estar-se quiet, això de les formes de vida que no poden parar de transformar-se, em meravella però també em fa venir mal de cap de tant pensar. Oh. Margulys i altres diuen i asseveren que les mutacions van tenir un xic protagonisme, que les mutacions soles i la supervivència dels més aptes no van ser la única via, ni la més transitada, a l’hora violeta del boom animal. Animal, vegetal, ara ja no podrem fer tan nítida distinció. No és veritat doncs, per fortuna nostra, que vivim indestriables dels bacteris digestius? De les mitocondries femella intra cel.lulars...? No és cert, oh meravella, que els cilis raspalls integrats a nosaltres no van ser altra cosa que vibrants fuets esmaperduts al caldo primordial marí, engolits o sotragats d’amor per altres protozous solitaris i paralítics, que van unir-se als cabells rotor per fer un tàndem imparable, col•leccionar cromosomes i alhora arribar el primer a l’engruna proteica que dansa en la marea, nyam...? No, ningú sap si és cert, però bé podria ser-ho, tot ho fa pensar, és tan lògic com possible. Animals sense nom que s’ajunten amb altres distints per produir formes més complexes, ràpides, fortes. Amebes fantasmals incorporant bèsties fotosintètiques per afavorir la supervivència d’ambdós organismes. Mil i una unions, fertilitzant els ous d’altri, fagocitant a l’enemic que es torna imprescindible, bescanviant material genètic boca a boca, infestant esporangis, ressorgint contínuament sense treva. Caic del llit sovint, però aquesta nit he rodolat en plan kamikaze, pumba al terra i després contra les potes de la tauleta, perquè un somni m’ha il.luminat el camí de la metamorfosi: aquestes larves, tant paregudes totes, fent de teloneres als animals de quitina i peluts i alats i estranys i espantosos i diversos, no resultarà altra cosa- oh, oh déus de les coses secretes, oh espurna fràgil en la foscor del desconegut viatge- no, no serà altra que la fusió en temps passats- però no tant lluny tampoc, no pas com crèiem- no serà altra que la unió d’uns quants jocs de genomes, que es manifesten en diferents edats de l’animal imbricat, ara el cuc carnívor i després l’alat que s’enamora. La viabilitat entre espècies diferents és demostrable en animals de mar. Sempre havíem cregut que no era possible. Ara sabem que no és així. Quines portes no s’obren a la immensitat de tal concepte? Per això caic del llit i em prenc migraleves sucats en cava gelat, perquè estic commoguda i sobretot cansada, i perquè el meu cervell no assimila prou bé i ràpid que tot canvia, fins el signe de les banderes Darwinistes. Jo també sóc un compendi de fesomies, d’atacs de cor cronometrats. D’estrats d’estranys que m’han perpetrat la neurastènia que transporto. Al darrer somni recordat, tinc petits calamars luminiscents i tortugues que giravolten, el cap arronsat a dins la closca verda i blava. I sempre en la zona de llum més delicada, al fil vibrant del cantó silenciós, la idea obsessiva, els colors d’un espai que no puc compartir, el desig d’ell que em convoca a noces suburbanes, submarines, abissals; a on sigui, què hi fa: ell m’assetja i m’engrapa, els seus tentacles em subjecten, d’amor per ell m’abruso, pel seu ull de predador, per la seva pell freda i blanca. I jo, l’anemone desolada, llenço endintre els meus propis dards de verí, per no ferir-lo quan sigui estigui a dintre seu. Benvolguda o estropellada, què li fa. A dintre seu.
Comentaris
-
De la biologia dels somnis[Ofensiu]franz appa | 21-02-2012
El cèlebre relat De Philip H. Dick que dóna peu a la me´s famosa encara pel·lícula Blade Runner, es pregunta en el seu títol si somnien els androides amb ovelles mecàniques. Pot ser que el somni hagi estat pesent en el mateix moment que sorgia la vida (animal, vegetal... ja sabem ara que la frontera no és definitiva).
Ens acompanyes des de les teories evolucionistes post-darwinistes a una dimensió onírica, una revelació que la narradora atresora i s'imbrica amb els seus desigs nocturns, que ens duen cap als móns absisals tan característics de l'allan lee.
La depredació i l'evolució, la depredació i la vida, la depredació i l'amor.
Novament, com una "espurna fràgil en la foscor del desconegut ", ens aboquem cap a l'abisme, incerts i estranyats, en aquesta "zona de llum més delicada, al fil vibrant del cantó silenciós," on les idees obsessives ens anuncien que no hi ha treva per al qui cerca, per al qui somia.
Una abraçada,
franz
-
Com fas tu[Ofensiu]Frèdia | 18-02-2012
Tot allò que expliques duu sempre, com els regals d’aniversari, embolcalls de colors i llaços ben llampants i a dins una capsa i una altra de més petita tan ben embolicada com l’anterior i després una altra capseta i una altra fins que a la més petita de totes et trobes amb la joia del missatge, abillada amb un estil que constitueix per ell mateix en un regal extraordinari per als sentits. Els teus relats són com matrioixques primoterament pintades... La bellesa és a l’interior, però també el dolor, la tristesa, la solitud, la desesperança i la voluntat d’aixecar-se per continuar la lluita. El que no hi ha mai en les matrioixques que ens regales és indiferència. Estimada allan, vendre milers d’exemplars no converteix un escriptor en bo. Un bon escriptor és aquell que ens fa delir per explorar què hi ha a dins d’una història i a dins nostre. Tal com fas tu.
-
No era un somni[Ofensiu]rautortor | 17-02-2012
... era una teoria apassionant. Gràcies per atansar-me a l’actualitat científica i per descobrir-me que l’empatia pot arribar a tenir una força transcendental en les vicissituds del nostre origen. Arribats a aquest punt de l’estratègia evolutiva, em semblen d’una genialitat i d’una delicadesa sublims les expressions “el desig d’ell que em convoca a noces; d’amor per ell m’abruso”, i sobretot, en una demostració sublim d’acceptació, “llenço endintre meu els meus propis dards de verí, per no ferir-lo quan estigui a dintre seu”.
Molt millor així.
Raül
-
Aquest...[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 16-02-2012 | Valoració: 10
...relat m'ha divetit molt, allan, realment tens unes hipòtesis meravelloses i alhora animalment estridents que diuen molt per parar-se a reflexionar més agafar una revista o bé un llibre per informar-se. Tinc un llibre de ciències que diu molt sobre tot això i m'encanta endinsar-me en els teus relats o prendre aquell llibre i vestir-me'n. Tens un do al.lucinant, t'avances a tot i destries el millor.
Sergi -
Poesia biològica. Biologia poètica.[Ofensiu]Carles Ferran | 14-02-2012
Anava a penjar un comentari, i he trobat el del Raül, i m’he quedat sense paraules. Quina radiografia!. Quin do teniu alguns per dissecar la vida, la una, i la literatura, l’altre, fins a extreure’n el suc primigeni, el sentit últim, la íntima màgia biològica o literària.
Com sospitar l’increïble poesia de la natura, amagada fins i tot en les formes més anodines, si no hi han ments obertes capaces de trencar els límits i desvetllar-nos la grandesa de les petites coses, més enllà de la raó.
Quin orgull pensar que cada engruna de nosaltres ha necessitat tanta energia, tanta complicitat, tanta generositat, tan amor, tantes proves, tants errors. Mai m’havia commogut tant la biologia.
-
Somni o lliçó de biologia[Ofensiu]rautortor | 14-02-2012
No sé si mai t’has dedicat a l’ensenyament. Els que sí ho hem fet, recordem somnis similars. Una mena d’il•luminació celestial, a l’estil de les aparicions religioses –els sants, santons o profetes se solien comunicar així amb la divinitat-, o potser millor, una simple i brillant intuïció –maleïda intuïció, ai las!, perquè et trenca el son. A partir d’aquí, tenies dues possibilitats, o et llevaves a escriure la troballa o te la repeties una i mil vegades per tal de no oblidar-la. El nostre cervell sembla que sempre barrina.
Ara bé, en el teu cas la cosa es complica. El somni –o el que sigui- arriba a formar part de la teva existència i et fa sentir protagonista vital de tots el coneixements i misteris que el configuren.
Com sempre, el teu admirable estil narratiu impregna de drama un simple –o no tan simple- raonament sobre l’origen de les espècies, el nostre origen al cap i a la fi.
Gràcies.
Raül
l´Autor
![Foto de perfil de allan lee Foto de perfil de allan lee](/imatges_autors/1036955.jpg?rnd=1622106695)
48 Relats
600 Comentaris
219462 Lectures
Valoració de l'autor: 9.94
Biografia:
Em dic allan lee per Geddy Lee, Alan Lee, Edgar Allan Poe ( music, il.lustrador i escriptor respectivament).També em dic Silvia Armangué Jorba.
allan.armangue(arroba)gmail.com