Cercador
El meu xicot
Un relat de: LeelaEl meu xicot té els ulls blaus, d'un color claret i quan em mira em sento dins la mar. El meu xicot no és massa alt i és primet. Li agrada vestir modern i sempre va despentinat. No li agrada afaitar-se i sovint porta barba d'uns dies, em punxa quan em besa i ara ja li comença a aparèixer algun pèl blanc. Quan parla amb mi em fa gràcia perquè, com que no és d'aquí, té un accent català estrany.
Al meu xicot li agrada dir-me paraules dolces mentre m'acarona els cabells: 'rateta', 'bonica', 'preciosa'... I quan ho fa sempre m'arrenca un somriure, encara que estigui trista, i em fa sentir la dona més meravellosa del món.
El vaig conèixer no fa gaire, per casualitat. Jo era a casa un dia, malalta i amb molta febrada. La noia amb qui comparteixo pis es va amoïnar molt, es pensava que no me'n sortiria. Ella sempre es preocupa per mi i m'ajuda en tot el què pot. Es va posar nerviosa i no sé a quanta gent va trucar. La qüestió és que el que havia de ser el meu xicot va aparèixer, entre els metges i les veïnes, entre els plors continguts i el silenci sepulcral.
Al cap d'uns dies, em va dir, que havia estat un amor a primera vista i que ja no podia marxar del meu costat. Vam sincronitzar els nostres horaris tàcitament perquè les casualitats de la vida ho fossin menys, m'acompanyava a tot arreu, sempre sense parar de mirar-me i em feia regals inesperats. Les nostres converses eren molt interessants. A ell li agradava explicar-me les seves històries passades, com intentant justificar-se i no sabia que jo n'estava tant enamorada que tot em donava igual.
El meu xicot és molt despistat i, a mi, m'agrada recordar-li les coses. Ell m'ho agraeix sempre, amb un petó i un somriure d'ulls brillants. Aquest matí es deixava altre cop les claus de casa. He hagut de cridar fort perquè em sentís perquè era a punt d'entrar dins del cotxe. He cridat tot el què he pogut. Al final, dutbós, s'ha girat, m'ha somrigut i ha vingut a buscar les claus. El meu xicot tenia els seus ulls blaus humits:
' Preciosa, el papa ha de marxar. M'ha agradat coneixe't i ja saps que t'estimaré sempre, però la mama i jo ja sabem que no podem viure junts '.
Comentaris
-
Leela..[Ofensiu]Fada vermella | 21-11-2006
avui m'he recordat de tu, quan mirava a la tv futurama.. m'han passat per el cap alguns dels teus poemes al vorer a Leela..
I he pensat: es genial..
Un petó desde el Sud!
Fada vermella. -
Mmmmm[Ofensiu]Màndalf | 12-11-2005 | Valoració: 10
Què dolçet m'ha semblat el relat. I la sorpresa final molt ben aconseguida.
Hi ha coses que no queden massa clares en voler concentrar la sorpresa en dues línies. Encara que els pares estiguin separats es poden continuar veient, no? I sembla que se n'anava sense despedir-se,... Bé pero això no treu que el relat sigui preciós.
Un petó -
Entregirat [Ofensiu]jmgg | 07-11-2005 | Valoració: 10
Ara ho entenc, la teva explicació al fòrum m'ha servit per entendre-ho. Tot i això felicitats, no se si es un bon relat o no, però a mi m'agrada molt, et segueixo llegint
Salut i força
Josep Mª
-
ei nina ...[Ofensiu]Conxa Forteza | 07-11-2005
el teu relat en sorpresa final m'agradat, però hi ha un petits detalls que m'han confós i veig que no som jo sola, a la propera copa t'ho comentaré, o quan tornis a venir a ca meva com ahir vespre ...
Madame Bovary -
El meu xicot[Ofensiu]George Brown | 07-11-2005
Leela,
m'ha agradat, m'ha tingut enganxat fins el final, tenia curiositat per saber com era aquest xicot' que et tenia enamorada... i després... "doncs clar!!... com no!"
... aquest és el xicot' (i deixem també afegir-hi la xicota') més fidel, que ens estima sempre i ens ho perdona tot... i molt cop no els hi agraïm prou... fins que marxen' i llavors només podem trobar-los a faltar.
He de confessar que xicot' (i xicota') és una paraula que m'agrada molt, li trobo una sonoritat especial, que em va somriure (digue'm tonto!)... i m'agradava veure que utilitzaves aquesta paraula, després m'he adonat perquè utilitzaves aquesta i no cap altre.
Un cop llegit el final, no m'ha quedat més remei que rellegir-me'l, un cop descoberta la veritat havia de buscar algun error en l'argument, alguna paraula que et delatés... no l'he trobat... ara bé, en rellegir-lo, hi ha una part que no entenc, o no situo, ... quan el vas conèixer'... al final he arribat a la conclusió que potser volies explicar el dia del part, quan vas néixer (ho dic referint-me a tu, malgrat veig que no és biogràfica, però m'és més fàcil explicar el que vull dir), però no m'acaba de quadrar (la persona amb qui comparteixes pis podria ser la mare?)... no ho sé, he intentat entendre-ho paraula per paraula, i potser no ho hauria d'haver fet...
Repeteixo: m'ha agradat molt...l'he trobat un bonic homenatge als pares.
una abraçada,
Jordi.
-
una mica forçat[Ofensiu]foster | 09-10-2005
en aquest cas el doble joc de significat. Sí m'ha agradat, però, el to de la narració, els detalls que utilitzes per donar cos a la història. Poc a poc vaig descobrint els teus punts febles i els teus molt més nombrosos tocs genials.
Sobretot m'interessa el rerefons, la no tendència a l'obvietat, la recerca de relats oberts que remeten a un ampli ventall de reflexions. I d'això es tracta.
foster -
Petit premi del concurs Llibre-ColaCao[Ofensiu]Llibre | 28-09-2005
És un relat, aquest, que es mou entre un cert deix de melangia i un cert to d'humor. I parlo d'un humor no aplicat a la història que és narrada, sinó un humor que s'integra en el text, en l'estil d'escriptura.
Mercès a aquest humor (que encara no sé si és la paraula més adequada), el relat, que podria resultar trist i dolorós, esdevé àgil, senzill. La lectura avança agradable i fluïda.
Potser, si m'ho permets (i amb l'esperança de no molestar amb aquest comentari), t'assenyalaria una expressió que m'ha sobtat. Quan dius: M'ha agradat coneixe't...
No sé... Aquest verb "conèixer", aquí, el trobo una mica fora de lloc. Em pregunto si seria el verb utilitzat en una situació com la que descrius.
Però és un lleu detall, i una opinió personal.
Per la resta, una allau de sentiments d'amor vers aquest xicot que al final del relat ens dóna el toc de sorpresa.
Fins la propera,
LLIBRE -
Un nou relat[Ofensiu]Ze Pequeño | 14-09-2005
amb sopresa!
De nou, igual que t'he dit en l'altre comentari, has sabut amagar la veritable personalitat del xicot. Jugues amb les paraules i portes al lector, agafat de la maneta, per camins ambigus que el portin a interpretar tot el contrari.
M'agrada aquest estil de final soprenent.
Un cop més, un bon relat.
Salz. -
t'has quedat amb mi![Ofensiu]Capdelin | 13-09-2005 | Valoració: 10
entre que estic mig adormit, entre que sóc innocentot i m'ho crec tot... m'has deixat eclipsat amb el teu final de relat... espero que ho hagi entés bé... era el seu pare?!!! uauau!
has aconseguit l'efecte que tu volies!
fantàstic!!!
felicitats, ànims i a seguir fent-me gaudir del teu art.
una abraçada!!! i com que col·lecciones somriures, doncs un somriure especial per a tu també!!!
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Leela Foto de perfil de Leela](/imatges_autors/152676.jpg?rnd=518747008)
81 Relats
639 Comentaris
126617 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Totes les persones grans van ser nens (encara que poques d'elles ho recorden)
El petit príncep. A. de Saint Exupéry
********
El meu e-mail:
leela.arc@gmail.com
********
Foto: Leela
(Futurama, de Matt Groening)
Últims relats de l'autor
- Confiança
- Una història de tantes sobre la trista incomprensió de la virtut de la peresa.
- Mots que encadenen
- LBV 1806-20
- Sobre Ventall d'Haikus, d'Anna Rispau.
- Mare endins
- Deixant-hi petjada (breu escena teatral sobre uns pirates)
- No us veiem però sou entre nosaltres
- Trama de Carrer
- Ombra
- El petroli en llauna abandona el busseig
- Auguri
- E pur si muove!
- La cambrera de la casa del te
- Gargots telefònics