Cercador
Carta
Un relat de: Ze PequeñoMai hagués pensat que de veritat existís per a mi. Sempre havia pensat que això m'era una cosa negada. Que mai l'amor i jo podriem arribar a ser bons amics. Arrel d'això, vaig començar a creure que estimava la soledat. La vaig disfressar amb els millors vestits de llibertat i la vaig convertir en el meu més fidel partenaire per aquesta obra teatral tan sublim i incomprensible a la que anomenem vida.
Però lentament em vaig anar adonant que les coses no eren així. Que estava molt equivocada quan pensava que estar sola és viure en llibertat. No ens enganyem; l'ésser humà mai podria viure sense la companyia d'algú altre al seu costat. Sense el seu recolzament ni un abraç de tant en tant. Ja sigui d'una amic, d'un familiar, d'un amor. I tu m'ho vas fer veure.....
No puc negar que a vegades trobo a faltar aquelles nits d'intens dolor a l'ànima, perquè la pluja era massa trista per mi. O aquelles passejades pel carrer, deixant-me acaronar per una brisa suau el rostre, i fixant la mirada en un horitzó imaginari que omplia la meva ànima d'esperança. Però tampoc puc ni he de negar que el que tinc ara val molt més que tot això. Perquè la soledat i l'amor no són incompatibles. Perquè, malgrat que sigui cert, com diu el poeta "amargo es el dolor, pero siquiera padecer es vivir", no cal estar sol per a sentir-lo. Hi ha, per desgràcia, massa coses al món que produeixen dolor. A més, crec, i ho diré saben que pot arribar a sonar pretenciós per part meva, que sóc un d'aquells éssers que és capaç de guardar, com un tresor, tot el que ha sentit. I això, amagat en el racó més cert i profund de la meva memòria, de la meva ànima, apareix en el moment oportú per fer dels meus ulls una llàgrima, dels meus llavis un somrís, de la meva veu un vers, i de la meva mà un poema.
Però potser encara em quedin molts somnis per complir. Em refereixo a somnis d'aquells no tangibles; d'aquells que no enriqueixen la butxaca, sinó l'ànima. D'aquells, en definitiva, que et fan una miqueta millor com a persona. No sé si m'explico bé. Salvar alguna vida, entendre el llenguatge dels ocells, poder mirar al cel i ser capaç de veure mil estrelles alhora, poder besar el vent i que aquest bes es reparteixi per tot el món,.... em comprens? Sentir en el cos i l'ànima que m'estic elevant del terra i que em confonc amb el món, que sóc còmplice de la Terra, de la Vida.
Infantil? Potser. Somniadora? Segur. Però no hi ha res comparable a tot això. I és una llàstima que a vegades ens passin per alt aquestes petites coses de la vida que ens fan millors persones, que fan veure que val la pena viure. Et semblarà absurd, l'amor no alimenta. Em diràs. La pau no et compra un pis. Els records no fan el futur. Però, i si una d'aquestes petites coses és la teva mirada? O el frec descuidat de la teva mà amb la meva? Ho pots comprendre ara? Aquests petits detalls que fan del món el lloc més bonic de l'univers.
Com va dir una vegada certa persona, i espero que em disculpi per no recordar el seu nom, "Diuen que s'ha de veure per creure, però el que és cert és que el món es manté per les coses que no es veuen". I una d'aquestes coses, estimat amic meu, és el teu amor i el meu.
Comentaris
-
Impressionant....[Ofensiu]Leconosh | 14-09-2005
M'has fet sentir molt i molt identificada amb aquesta carta... Una de es cartes que en algun moment de la meva vida hauria volgut escriure , però que no he estat capaç; una carta per que expressa, molt encertadament, penso, aquells sentiments i sensacions considerats gairebé indescriptibles; una carta emotiva, que sembla que descrigui part de la meva petita vida..
Continua escrivint!!
-
vosaltres, poetes[Ofensiu]foster | 01-08-2005
sou sens dubte i potser malauradament una espècie en extinció. Espero que em comprengueu, és el que penso.
Ara, aquest reciclatge en forma de poema en prosa em sembla una bona i intel.ligent solució per a tots els que sueu sentiments, il.lusions i esperances netes com les pedres arrodonides del riu.
foster -
Molt delicat, molt profund[Ofensiu]estrangera | 20-07-2005 | Valoració: 10
Tens una gran habilitat en descriure el teu món interior tan ric i ple de misteris meravellosos com un mar. Que bonic quan parles de la recerca que fas per donar a la teva vida un sentit i rebre i donar a mans plenes.
perquè com dius, com més dones més reps.Et defineixes molt bé en aquest relat tan sincer.
Tot és profund en tu, la mirada, l'emoció, el desig, el pensamnet, les paraules. Felicitats!! Com sempre!! -
aqui un barret demanant clemencia![Ofensiu]quetzcoatl | 18-07-2005 | Valoració: 10
Salz! Salzita! Com estas?
Si... estava de vacances i m'envejava a mi mateixa; no saps la falta que em feien! I tranquila que un dia o altre et tocara a tu descansar una mica!
M'ha encantat aquesta carta, jo diria que escrita mes aviat per una persona Madura i Lliure que no pas infantil i somiadora. Definitivament plena de vida i d'allo que et fa individual i, corroboro amb una aixecada de barret, aixo de que la solitud i l'amor no son incompatibles. Es bonic definir espais i, a vegades, compartir-los.
Una preciositat i un regal inmens per aquella persona que et fa sentir aixi de be dins la teva propia i intima vida.
Felicitats preciosa!!
m -
Una carta valenta,[Ofensiu]brideshead | 14-07-2005
que ens hauríem d'escriure a nosaltres mateixos, i més d'un cop, segurament... i sabríem apreciar totes aquelles coses, i sentiments, i sensacions que ens regala la vida, i que com molt bé dius tu, no hi hem de renunciar sota cap concepte, perquè la llibertat no s'ha de confondre amb l'amor, ni la companyia amb la soledat. Pots ser lliure amb la persona estimada que, si de debò t'estima, et deixarà sentir lliure, i d'altra banda, pots estar molt ben acompanyat... i sentir-te la persona més sola del món.
"...
sóc un d'aquells éssers que és capaç de guardar, com un tresor, tot el que ha sentit. I això, amagat en el racó més cert i profund de la meva memòria, de la meva ànima, apareix en el moment oportú per fer dels meus ulls una llàgrima, dels meus llavis un somrís, de la meva veu un vers, i de la meva mà un poema.
..."
Magnífica reflexió, aquesta, amiga meva..... és cert que els records no construeixen el passat, però saber-ne gaudir, i que t'ajudin a fer el futur, amb totes les experiències, amb tots els bons i mals moments barrejats, només per fer-te adonar que la vida és així, i és això: el dia a dia, amb totes les coses atresorades amb el pas de cada minut, de cada instant.
Preciós Salzburg.... m'encanta el text de la teva "Carta". Ja pots estar segura que me'l llegiré més d'una i dues vegades..... per saber que hi ha persones, com tu, que saben apreciar la vida, la gent que en forma part..... tu, i un altre, i un altre...
Felicitats, noia, vinc de llegir "Quan ja no quedi res" i m'alegra haver vist aquest canvi cap a la positivitat.... enhorabona!..... i m'hauràs de deixar el teu barretet..... per treure-me'l, jo també!
Un petonàs, poetessa! -
amb la mà al cor...[Ofensiu]ROSASP | 04-07-2005
Preciosa carta on es barregen moltes sensacions i sentiments.
Les ànimes somiadores sempre cerquen alguna cosa no tangible entre els sols i les llunes de la vida.
Percepcions i somnis que ens engrandeixen l'ànima, cadascú els troba quan menys s'ho pensa, moltes vegades en el detall més ínfim.
Aquesta contínua recerca ens fa grans per dins, ens omple i ens buida, ens fa més propers a formar part d'un tot difícil de descriure.
Estimar i compartir moments tan especials és un somni fet realitat que cal viure intensament i sense por de perdre.
La llibertat i l'amor poden anar agafats de la mà, no són ni molt menys incompatibles.
Veig que tu també cerques melodies i colors en cada instant viscut, mirades que arriben molt endins, somriures que guareixen ferides obertes, missatges amagats en qualsevol lloc que ens ajuden a desxifrar enigmes.
Esperit de recerca, en diria jo...
Moltes gràcies pels teus comentaris, he arribat d'una setmana de vacances i m'han fet molta il·lusió, m'he emocionat...
Ja tenia el mono de tornar a estar amb vosaltres.
Una abraçada molt gran i fins la propera!
-
La carta que[Ofensiu]brumari | 04-07-2005
tots hauríem de saber escriure.
És veritat que la llibertat no té res a veure amb la soledat. Som lliures, entre moltes altres coses, per a estimar i compartir amb la persona estimada.
També per somiar.
"Poder besar el vent i que aquest bes es reparteixi per tot el món..." Quin somni més bell!
Petons
Valoració mitja: 9.67
l´Autor
![Foto de perfil de Ze Pequeño Foto de perfil de Ze Pequeño](/imatges_autors/91644.jpg?rnd=383511916)
111 Relats
635 Comentaris
133299 Lectures
Valoració de l'autor: 9.84
Biografia:
Agredolça.Silent i amb ganes de cridar.
Amenaçadora de mi mateixa
i curosa amb els teus ulls.
Descontrolada.
Cercadora,
de prop i de lluny.
Ofegada en sospirs.
Somniadora interrompuda.
Animal de nit
amb passes esclaves.
Desanimada i eufòrica.
Lligada i sense força
per trencar cadenats.
Encuriosida,
atrapada en una teranyina
d'ulls negres
de mirada infinita.
Desequilibrada.
Penjada del cim més alt
de la teva vida.
Capturada.
--------------------------------------------------
Em trobareu també a
www.poemesmicrocosmics.blogspot.com
www.diarismicrocosmics.blogspot.com
www.ydetrasdetodo.blogspot.com