Cercador
Carícies simbiòtiques
Un relat de: ROSASPSento dins meu la terra...
camps en aparent repòs, camps bressolant verds cabells nounats que el vent tot just pentina.
Arrels avançant deleroses per les meves artèries, petites llavors caigudes a l'atzar que s'obren en silenci.
Petons de roselles, carícies amb remors de fulles tendres, frec d'escorça renovada que guaita entre les esquerdes.
La terra em crida...
suau i lentament, sense angoixa ni presses. Està acostumada als canvis continus i a les llargues esperes; a viure sota el cel, sense més aixopluc que un teulat improvisat de sols, núvols i estrelles.
Ha escoltat des de sempre el so de totes les cadències, els enigmàtics cicles de la lluna i les vibracions que tot just aletegen. Moviments imperceptibles i misteriosos que ara em bufa generosa a cau d'orella.
Estimo els seus ulls indefinits, el seu contemplar amatent que em reflecteix tal com sóc dins de les seves ninetes. Res em promet i tot m'ho dóna; un amor sense límits, un espai sense fronteres.
En el seu parpelleig pausat s'hi amaguen els secrets ancestrals i la màgia d'un llenguatge sense paraules ni formes concretes.
Sento dins meu la terra...
amb el seu lleu pessigolleig sense treva. Recullo l'humit contacte dels seus dits encara molls d'aigualera, el rugós tacte de les roques adormides dins d'aquell immens ventre.
El seu cos m'abriga amb fullaraca i flors salvatgines, amb remolins de pols i ondulacions acolorides de nua bellesa. Embolcalla la meva pell amb vestits que no em pesen...
I jo, em sento molsa que s'escampa dolçament, folrant pell d'escorça i fragments de pedres.
La terra em crida...
per fondre'ns en un horitzó comú i amarar-me de força i de tendresa.
Carícies que res volen posseir, carícies amb les que em sento renéixer.
Comentaris
-
Molt bé[Ofensiu]vitrasius | 08-05-2006 | Valoració: 10
A la presentació del llibre 02 de Relats eres a la primera fila. Continua i seràs la primera.
-
Et veig[Ofensiu]Melcior | 01-05-2006 | Valoració: 10
Com la remous i l' olores, com et mires els colors, com t' estires al damunt per sentir-le
més aprop,i l' escoltes i xarres amb ella.Et
veig, perqué jo també la sento.
Endavant. -
Gran esclat....[Ofensiu]escaldot | 29-04-2006 | Valoració: 10
Emocionants paraules deixades anar amb una incalculable tendresa, per expresar-ho quasi tot, desig, amor, respecte, nostalgia.....
potser com si pintessis un autoretrat plé de colors i carícies.
Molt beeeeee!!
Una abraçada.
Jordi -
una terra[Ofensiu]Lavínia | 24-04-2006 | Valoració: 10
plena, un sentit TOTAL, al que en la literatura clàssica diem Terra Mare. Tu abastes molt més, en fas un ús com en filosofia i en mística dirien de qui troba que Déu és TOT. Vereja la bella i vella heretgia sensual de la divinitat abstracta i tangible alhora.
Petons, Rosasp.
Lavínia -
Rosasp...[Ofensiu]N | 24-04-2006
Ahir ens vàrem conèixer...tot un plaer per cert! Va ser una tarda tan maca, i conèixer a tans relataires va ser increible...de veritat..és un honor poder escriure en la mateixa web que tu i tants altres...
Un petó molt fort!!! -
dolça terra[Ofensiu]Maria Pilar Palau Bertran | 22-04-2006 | Valoració: 10
Dolça terra, terra amada, terra de dolces olors
No em canso de contemplar-te ,ets la terra dels meus amors
Rosa no se fer poesia no riguis si us plau.
Una abraçada.
Maria Pilar.
-
La mare terra...[Ofensiu]angie | 21-04-2006
acaricia la teva particular visió de la natura, quina enveja...
Molt ple d'imatges de colors, més que els que l'ull pot percebre...
Una rosa per una altra,
angie -
Hala! Hala![Ofensiu]rnbonet | 21-04-2006 | Valoració: 10
Per si no era prou ambiciós el projecte "terra/mare", ara la senyora ens diu, afirma i complementa que, a més, tenim "terra/amant", "terra/música", "terra/misteri", "terra/nostàlgia", "terra/destí" ... amb tots els sons, les carícies, l'amor, la deixadesa valenta i atzarosa, la flaire dolça, suau i tendra que ompli els cossos i renova l'ànima...
Ai, Rosa! Quan deixaràs de sorprendre'ns i d'emocionar-nos?
Amb un somriure i una rosa...salut i rebolica! -
crec...[Ofensiu]Capdelin | 21-04-2006
que només li falta al teu relat el crit bestial de "Tarzan": aaaaaaaaahhhhh! je je...
ets filla de la natura i la seva deessa i com a éssers vius vivim i tornem a ella: de petits som brins d'herba, de joves animals de passió i de vells, pedres on reposen els moviments i la pau interior...
una abraçada! -
Preciós![Ofensiu]Àfrika Winslet | 21-04-2006 | Valoració: 10
Genial, Rosa. L'amor que sents per la terra i la natura en general és incalculable, i això es nota en els teus relats. Els teus ulls són especials perquè són capaços de veure coses que jo (pobra noia de ciutat) no veig, igual el teu tacte, olfacte, oïda, gust... Perceps la natura d'una forma especial i ens ho transmets perquè nosaltres també poguem gaudir-ne... Enhorabona!
Petons !! -
Paisatge histològic[Ofensiu]Jofre | 21-04-2006 | Valoració: 10
No hi ha dubte que si existeix una temàtica que tu pots explicar amb claredat i certitud és la que acull aquest relat. Segueix-los atresorant, Rosa.
Estàs donant cos a aquest llenguatge ancestral que comentes.
I, sí, simbiosi és la paraula més encertada.
És una manera de comunicació.
Un lligam íntim entre dos elements que les civilitzacions més antigues ja intuïen.
Només afegir que (des d'una perspectiva biològica) la simbiosi és possiblement el més alt grau de relació i unió.
Tu hi aportes la carícia (la vivència i els sentiments) fent ús d'un registre poètic sorprenent.
Enhorabona Rosa!
Jofre.
-
m'agrada[Ofensiu]jaumesb | 20-04-2006 | Valoració: 10
l'olor d'herba i terra a mans i peus
felicitats -
paraules...[Ofensiu]ESPIRAL | 20-04-2006 | Valoració: 10
acariciadores, suaus, que transmeteixen calidesa, tranquil·litat. Paraules de terra endins, arrelades a la teva ànima poètica...paraules encisadores, per aquest planeta nostre que necessita més cura i més carícies per part nostra...i que tu, amb aquestes lletres tan belles has sabut donar-li.
En fi, senzillament preciós.
1petó. ESPIRAL. -
Noia, Nuria...[Ofensiu]cassigall blau | 20-04-2006 | Valoració: 10
...encara que visc de la terra i(com diu algú), n'estic fins als co..., per lo putejats que estan tots els sectors agricols, m'has fet veure la terra d'una manera tan bonica, que potser, despres de llegir-te, m'ho mirare d'un altra manera...GRACIES Rosa.
Una abraçada
pere
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=841432391)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")