Cercador
A mig camí
Un relat de: ROSASPDes de la més tendra infantesa els fills ens fiquen a prova i juguen amb una psicologia innata a mesurar els límits. Reclamen la nostra atenció, la seva identitat i el seu espai, mentre creixen contínuament per dins i per fora.
Compartim l'aventura de viure, ensenyant i aprenent alhora d'aquesta relació.
Cedim i frenem, intentem raonar i comprendre, protegir sense escanyar, negociar el més equitativament possible, evidentment sense cap manual d'instruccions i improvisant sobre la marxa.
Una experiència vital que ens enriqueix immesurablement i també ens omple de dubtes i preguntes.
L'esclat de l'adolescència és el punt fulgent de la força i la rebel·lia. Una visió més àmplia de tot plegat eixampla la percepció de l'horitzó; llavors, els murs i les fites agafen noves formes.
Un món que de sobte s'expandeix i on tots (pares i fills) anem una mica perduts, perquè agafa dimensions que de moment ens sobrepassen. Crec de tot cor en l'amor, el diàleg, el respecte i la tolerància per trobar-nos, si cal, a mig camí...
(Li dedico a la meva filla i als seus catorze anys nounats, per recordar-li que malgrat l'estira i arronsa del dia a dia, mai l'he deixat d'estimar ni un sol segon).
Esquitxos
de paraules esmolades
mastegades amb rancúnia
- orgull ferit -
Fuetades
que traspassen un gest
sense deixar senyal
- autodefensa -
Tatuatges
gravats en espais que ens
apropen i ens allunyen
- lligams d'amor -
Pessics
cisellats amb el colpeix
d'una sola mirada
- límits -
Perquè ens fem mal
sense voler?
L'impuls de la rebel·lia
també sap tallar
pels dos costats
de la navalla
(tanmateix la sinceritat
i els retrets)
Com més m'esforço
en abraçar els somnis
sembrats en les teves terres,
més altes es fan les tanques i
més m'enganxo en les punxes
dels teus esbarzers...
Se m'eixuguen les llàgrimes
ja abans de néixer,
quan sento aquests murs
que ara ens marquen
les distàncies
fets de núvols passatgers.
La identitat sol lluitar
amb totes les eines possibles i
l'instint de llibertat defensa
(a sang calenta)
les fites del seu terreny.
Ens retrobem
a mig camí de tot,
on un punt d'inflexió
sempre ens acull de nou
amb els braços ben oberts.
S'equilibra la corda
de cada nova experiència,
amb l'estira i arronsa
del qui no guanya ni perd.
A mig camí
un vent comú s'enduu
lluny del meu cap
l'obscuritat tancada i
s'escampa la tempesta
de massa sentiments.
Estimar-te és tan fàcil,
com sentir-me de vegades
impotent i trista
per no saber-ne més.
Comentaris
-
Hola Rosa[Ofensiu]Carles Malet | 24-05-2006 | Valoració: 10
Només una mare pot arribar a destil.lar en aquests pocs versos la complexitat de les relacions amb un fill o filla adolescent o preadolescent. Jo mateix, veig dia a dia amb una barreja d'amor, esperança, orgull i, de vegades, desconcert, com les meves filles es van fent grans. I hauré d'aprendre també a cercar contínuament el punt mig de trobament. Car, encara que tingui clar (o això crec) que el meu paper és ser una referència que ajudi en el seu desenvolupament, no he d'oblidar que tots aprenem contínuament dels qui ens envolten, pares, amics, i fills.
Fins aviat, Rosa.
Carles -
Una autència declaració d'amor...[Ofensiu]brideshead | 24-05-2006
maternal. Amb paraules absolutament esplèndides que abracen aquesta estimació immensa que sents cap a la teva filla. No tot són flors i violes, el camí plegades no sempre és fàcil, la corda es tensa amb l'edat de l'adolescència, unes paraules dites depressa i sense pensar es poden clavar, invisibles, a l'ànima, però...
"Estimar-te és tan fàcil,
com sentir-me de vegades
impotent i trista
per no saber-ne més"
Un final emocionat i emocionant. Després d'haver tingut la gran sort de conèixer-te, tinc la certesa que la Laia sap que té la millor mare del món, la que l'estima davant de qualsevol adversitat, de qualsevol ensurt, aquella a qui pot no comprendre en algun moment, la que li sembla injusta i inflexible... perquè sap que tot ho fa pel seu bé, perquè és la persona que només té una limitació: no saber-la estimar més.... si és que això fos possible!
Felicitats, Rosa, per aquest testimoni tan preciós del teu amor de mare. I també per tenir aquesta filla que ha estat d'inspirar-te aquests versos.
Una abraçada i un parell de petonets ben grans!
-
Hola maca![Ofensiu]Àfrika Winslet | 24-05-2006 | Valoració: 10
Rosa, me'l guardo, me'l guardo per mi! M'ha encantat el teu relat, des de la introducció fins a l'últim vers del poema. Si jo fos la Laia (vull dir, la teva Laia jeje) se m'hauria enredat el temps i l'espai tot de sobte, (llegint-lo se m'han entelat els ulls...) ufff és genial. Et diré un secret: fa molt de temps que tinc en ment intentar escriure alguna cosa per ma mare però em fa por el que en pugui sortir... suposo. És quelcom molt especial, et felicito no només pel relat en si sinó també per haver-lo penjat aquí i compartir-lo amb nosaltres.
Suposo que és una valoració subjectivíssima del teu relat però és que és d'aquells que, crec que tothom, pot sentir dins seu.
Una abraçada i petons!! -
la teva introducció en prosa[Ofensiu]Capdelin | 22-05-2006 | Valoració: 10
és un manual de psicologia i el poema, GENIAL! Cada estrofa és una diana perfecta. És difícil fer un poema encertant des de l'inici fins el final. Tot el poema està a una gran altura i talla com el diamant. Crec que és el millor poema que he llegit en molt de temps.
Potser la relació entre mare i filla es podria resumir en la teva darrera estrofa: mitja vida somrient del molt que s'estima i altra mitja plorant per no saber-ne més.
Una abraçada per a tu i la teva filla catorzanyera.
-
no sé que ha passat però[Ofensiu]llu6na6 | 21-05-2006
se me n'ha anat "el sant al cel"
en fi, que vaig patir molt perquè era MOLT absorvent i jo tenia una necessitat desesperada d'autoafirmar-me.
No va ser cosa d'un dia però, després del terrabastall (anys) hi he pensat molt i he estat segura, seguríssima que ENS estimàvem bojament (tot i no avenir-nos GENS)
és com un sarrampió que esteu passant tots, però amb la meva experiència de 37 anys de mestra, puc dir-te, que els fills, SABEN perfectament que els estimem malgrat ens enfrontem amb ells.
Gràcies mare dolça i amiga excepcional! -
jo em vaig barallar MOLT[Ofensiu]llu6na6 | 21-05-2006 | Valoració: 10
amb la meva mare i SÉ, ho vaig saber SEMPRE que m'estimava bojament i jo a ella.
Per si et serveig, he de dir-te -
A mig camí[Ofensiu]angie | 19-05-2006
Has fet una reflexió sobre la relació entre pares i fills adolescents que és com alguns dirien, de llibre... Recordo perfectament com n'era de dura aquella època en la que tot el món està en contra teu i et sents incomprès... En el cas de les noies (i això és totalment subjectiu) es produeix una sobreprotecció, molts cops paterna, que fa que tinguis en la mare el coixí i és clar, acabes enganxant-te amb ella. Però tu tens un caràcter dialogant i ets molt carinyosa, per això a mig camí de tot arribareu juntes...
El que més m'ha agradat del relat és el poema, suposo que la resta era necessària com introducció, i se't felicita per dues coses, per ser mare i per tenir una filla com la teva. A mida que creixem ja no ens quedem a mig camí de tantes coses.
ah! i prenc nota, doncs la Laia s'assembla massa a mi...
petons
angie
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=435246535)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")