Cercador
26 de desembre
Un relat de: GrünewaldTot era normal, corrent
fins que una ola us despertà.
Dormits ereu en vostres llars
quan un silenci va fer-vos cridar.
Arribà de sobt, sens avisar
i s'emportà tot, tot el que trobà.
En l'hora primera del matí,
quan el somni es desvetllà en sí,
un gran llençol va sorgir,
i va engolir, va empassar-vos el llit.
Un malson, un malson de veritat,
i les cases trencaren-se en bocins,
els arbres es doblegaren assentint
i el mar va ser pressa de maldat.
Milers de vides arrosegades sens pietat,
pànic, absurd, fastigosa sublimitat.
Tot allò creat, ordenat i aixecat
amb l'esforç fatigós dels d'allí
va annegar-se, arrasar-se,
surant amunt i avall anihilat.
La por va ser ferotge,
el sospir es va fer salvatge,
i passà,
i volà fins muntanyes enllà...
* * *
El paisatge va ser trencat.
Tot passat quedà enfonsat.
Restaren els cossos abatuts.
Nedaren, marxaren bells anhels perduts.
I la mort va fer-se viva;
de carn ruinosa i pudent,
maleida petjada, fatídic turment!...
* * *
Quin Déu pot voler el sofrir?
Quin Déu pot fer rei el patir?
Qui pot i vol fer la terra enmudir?
Qui vol creure en un Déu sens destí?
Comentaris
-
Quanta raó![Ofensiu]brideshead | 07-07-2005
"...
Quin Déu pot voler el sofrir?
Quin Déu pot fer rei el patir?
Qui pot i vol fer la terra enmudir?
Qui vol creure en un Déu sens destí?
..."
Ja feia dies que havia llegit el teu poema en homenatge a tantes víctimes, i l'he anat rellegint perquè cada paraula que has escrit és un plor a la impotència, a la desesperació, al mal que ens pot arribar a fer la natura, tot i agradar-nos tant, oi? Pot ser la principal font de vida i un dels elements més bonics amb els quals podem inspirar les nostres lletres, però quan li sembla, ens engoleix sense pietat, desfà tot rastre de vida, es converteix en la mort més incompresa de totes...
I avui, per a mi, ha adquirit una especial rellevància el teu poema.... perquè és trista la mort que, mesquinament ,ens pot donar la natura... però penso, no és encara més trista, més mesquina, la mort que provoca l'ésser humà, que sense cap pietat, sense cap ideologia digna, ni cap raó, és capaç de fer tant de mal a la seva pròpia espècie?
Avui la víctima és Londres, i a mi se m'ha trencat el cor, de ràbia, d'impotència, de por.
Gràcies, Grünewald, pel teu poema. I per tots els sentiments que li has sabut transmetre. Perquè hi ha tragèdies que no es poden evitar, la natura, encara que no ens agradi, sempre mana. Però d'altres tràgedies, d'altres barbaritats, sí que es podrien evitar, si tots fossim capaços de sentir la mateixa tendresa que tu has sentit per escriure aquestes paraules.
Una abraçada ben forta, i moltes felicitats per aquest homenatge a tanta gent innocent...
l´Autor
![Foto de perfil de Grünewald Foto de perfil de Grünewald](/imatges_autors/73105.jpg?rnd=1131636176)
53 Relats
117 Comentaris
60651 Lectures
Valoració de l'autor: 9.75