Cercador
Un món de filtres
Un relat de: kispar fidu[ La veritat és que no tenia pensat escriure res més fins d'aquí uns dies. Però ahir em vas deixar preocupada. Sempre apago el mòbil a la nit... però avui l'he tingut obert tota la nit... em feies patir... i vaig pensar que si necessitaves res, doncs, me'n volia enterar! ]
Ja havien passat els nou mesos. L'espera s'havia acabat.
Es trobava estirada sobre la llitera de l'hospital. Ell es trobava a dins... dins seu. Ja feia uns dies que havia començat a notar-se els dits... a descobrir els petits detalls del seu cos... a sentir els seus moviments... I ara havia arribat l'hora. L'hora de sortir, l'hora de néixer. L'hora de descobrir el món que l'esperava: El món de filtres.
La sortida, tot i que una mica traumàtica, va ser força bona. No sabia el per què, però s'havia posat a plorar uns instants després de sortir. Però al sentir l'escalfor de l'abraçada d'aquella dóna de qui n'havia conegut el seu interior, i que dies més tard va descobrir que era la seva mare; al sentir aquella escalfor de tendresa, va sentir-se tan a gust, que va passar de la tensió a un estat de completa calma. Aquells braços que suats i tremolosos l'envoltaven amb força, amb estimació. Se sentia tan segur allà enmig, que els ulls se li van aclucar i va deixar-se endur per aquella sensació de calma.
Notava que anava creixent, al llarg del temps, el seu cos canviava, i cada cop reconeixia més aquell món exterior que encara li era tan nou.
Ja havia conegut a les dues persones que passaven més temps al seu costat, i va poder arribar a la conclusió de que es tractava dels seus pares. Encara no entenia moltes coses d'ells. No entenia per què se'l miraven amb aquella cara de tòtils com si ell tingués un tomàquet al nas... No entenia per què patien tant de que no li passés res, de que no es quedés sol, però sentia algun sentiment cap a ells... ells en deien estimació. Tampoc entenia per què intentaven sempre dir-li el què havia de fer, sense deixar-lo descobrir el món per ell mateix. Sense deixar-lo aventurar-se en allò que s'anava convertint en la seva vida.
Anava creixent, i de mica en mica, anava descobrint que tothom era diferent, que cadascú tenia la seva pròpia manera de ser. Estava encuriosit per saber el per què els seus pares seguien insistint en ficar-li les seves pròpies idees al cap, sense deixar-lo pensar per ell mateix. Per què s'entossudien en dir-li el què havia de fer? No ho tenia del tot clar, però sabia que alguna cosa s'estava instal·lant en el seu cap. Podia notar com de mica en mica, un filtre s'anava col·locant a la seva ment.
En una ocasió va atrevir-se a preguntar a se mare: Mare... per què sempre heu intentat inculcar-me els vostres ideals sense deixar-me descobrir el què està bé o no per mi mateix?
Ella es va quedar sorpresa davant d'aquesta sobtada pregunta: Què vols dir fill? Nosaltres només hem fet el què hem cregut millor per a tu...
Ell això ja ho sabia... però no entenia per què notava com si tingués un filtre que li anés distribuint el què estava bé o no sense deixar-li escollir a ell mateix... : Però per què m'heu posat un filtre, mare?
- Un filtre? Què vols dir? No t'entenc... nosaltres no t'hem posat cap filtre...
Va adonar-se de què no en trauria res clar d'aquella conversa, i va decidir deixar-ho córrer i canviar de tema.
Però aquella qüestió no va deixar de rondar-li pel cap. No acabava d'entendre com era que la seva mare no sabia de què li estava parlant. Potser és que no ho volia reconèixer. Va arribar a la conclusió de que segurament, no ho havien fet conscientment. Possiblement ells m'han anat ensenyant a la seva manera, pensant en el què seria millor per mi i actuant de la manera que creien més correcta... Però... per què sento aquest filtre dins meu? Per què no sóc capaç d'arrencar-lo? Per què tinc aquestes pors davant de certs aspectes? Per què tinc alguns conceptes com a únics i no puc aconseguir canviar-los?
Un filtre, si, va arribar a aquesta conclusió. Potser sense adonar-se'n, però sabia que els seus pares li havien col·locat un filtre en la ment que no li deixava actuar lliurement.
Algun dia podré desfer-me d'aquest filtre?
Un món de filtres. Filtres que ens fan tenir uns ideals fixos. Uns ideals que ens fa por trencar. Uns pensaments que ens atemoreix no complir. Que ens fan témer el què no s'adapti a ells. Que ens fan sentir por de les noves coses. De tot el què es diferencia i s'allunya d'aquest filtre.
Potser és necessari tenir aquest filtre. Potser és inevitable.
Comentaris
-
Potser... un altre coment[Ofensiu]Alícia Gataxica | 18-07-2005
A través d'una estructura molt ben triada, el naixement i creixement d'un nen, abordes, el creiexement de la ment humana i com aquesta es veu frenada per la circumstància. Oblides potser que el filtre no el posen sols els pares, potser també els amics, la societat, el que ens envolta, i un mateix... doncs sovint la condició humana no ens fa tan distints uns d'altres com volem creure.
Una bona estructura, amb un bon us del llenguatge, tanmateix aquest relat podría valer un imperi, si usesis un pèl més aquesta ironia fina, i sarcàstica que veiem despuntar en algúns punts, i si posesis un pel d'intriga... ho sé, no es intrigant el que expliques, però si ho pots estructurar, amb un canvi brusc o amb un títol que ens porti cap al final de forma paulatina, accelerant, vull dir que desde pràcticament l'inici ja sabem el que ens vols dir. M'agradat molt i t'he descovert una nova faceta. Et segueixo llegint! -
2 coment[Ofensiu]AINOA | 15-07-2005
Es molt creatiu aquests relat.
Primer no entenia massa lo del filtre, pero quant he anat arribant cap el final u he entes tot.
Es dificil treure aquests filtres dels que ens parles, peró no es impossible.
Una abraçada. -
Potser no és el teu estil...[Ofensiu]Gorwilya | 30-06-2005 | Valoració: 9
però m'agrada com t'ha quedat! Està bé, i crec que tens raó amb això dels filtres, però penso que amb esforç es poden trencar o modificar-los per crear-ne de nous... ;)
Una abraçada i petons!!
Gorwilya
P.D. Feia temps que no et llegia ni et comentava, però és que amb els examens... Ara que és estiu ja em tindràs per aquí... :P -
Clara ?¿?¿?¿?[Ofensiu]kispar fidu | 29-06-2005
Uoooo! És que m'ha sorprés! jejeje
No em dic pas Clara! ;) Merihann, suposo que és l'efecte de la calor i "les vacances"... però, jo em dic Gemma! jejeje
Bé, només era per dir-ho, i no deixar "dubtes"...
MOLT BONES VACANCES A TOTHOM!!!
Gemm@
l´Autor
![Foto de perfil de kispar fidu Foto de perfil de kispar fidu](/imatges_autors/36230.jpg?rnd=990289518)
133 Relats
861 Comentaris
213446 Lectures
Valoració de l'autor: 9.59
Biografia:
si vols descobrir, reCREADe l'1 d'abril del 86. Sant Quirze(nca) del Vallès.
Escric per a teixir teranyines d'entortolligades paraules, i per a extreure què penso i sento quan sembla l'única manera.
Jo? esperit lliure, ànima catalana, cabreta biciada, somiadora, lluitadora, ment incansable, cul inquiet (i cap), ànima voladora, emprenedora, apassionada de l'art, i... deixeu-m'ho dir... poeta (a petits passos, però constants, formant-se).
kispar què? KISPAR FIDU
Gemma Gelabert Gonzalo