Cercador
S P A R A F U C I L E ( III )
Un relat de: Jaume VINAIXA SOLÁ S P A R A F U C I L E ( III )
Era un home benplantat, alt i prim, però, corpulent. Caminava molt a poc a poc, amb una gran seguretat. I, val a dir que, malgrat la indignació que el seu capteniment m´havia provocat, quan el veia allunyar-se, notava que em començava a despertar, molt endins, una mena de sentiment d´admiració,o de respecte, si més no.
Feia més de tres mesos que vivia a Portbou. Quasi cent dies repetint sempre el mateix, sense variacions, com un autòmat. I, cap de tots aquells dies no m´havia trobat ni havia vist aquell home enlloc. I, de veritat que era una figura per a recordar. D´on dimonis havia sortit?... on s´amagava per a saber el què jo feia cada matí, i ben segur que, la resta del dia?... Perquè, el detall del tren i del diari, es podia explicar si, tots aquells dies, ell s´estava amagat en algún racó d´aquella immensa estació. Però, a la conclusió que jo “tenia tot el temps del món” només s´hi podia arribar en el cas que aquell home hagués estat tots els dies i tot el temps enganxat als meus talons. I, si així era, qui era aquell home?... I, per damunt de tot, què em volia?
Em vaig fregar els ulls fins a irritar-me´ls en un intent de foragitar els meus fantasmes. Però, només vaig obtenir una imatge difosa de l´estació i del tren que, en aquell precís moment, arribava. Si allò era un malson, no me n´alliberaria quedant-me allí assegut sense fer res. Em vaig aixecar i em dirigí al quiosc, just en el moment que l´empleat del vagó correu hi deixava el farcell dels diaris.
Mentre esmorzava i llegia el meu diari, m´anava asserenant i, aixi, en aixecar-me, ja havia arribat a la conclusió que, aquell home, estava boig, i jo era un beneït per capficar-m´hi tant.
A mesura que s´escolava el dia, anava recuperant el meu tarannà, i no va ser fins al matí següent quan, en despertar-me, hi vaig tornar a pensar. Vindria a l´estació?... Tornaria a seure al meu costat?... No pagava la pena de perdre-hi el temps ni l´enteniment. El que hagués de passar ho esbrinaria ben aviat i, per res del món, no alteraria jo els meus costums.
Mentre m´acostava a l´estació, vaig notar com el cor augmentava el ritme del seu batec, però, no em vaig aturar res més que el temps just per a recuperar l´alè quan, com cada dia, coronava la pujada i enfilava les escales. Vaig travessar la porta d´entrada, i de seguida el vaig veure assegut al mateix banc del dia anterior. Em vaig rendir. Certament, jo hauria pogut escollir-ne una altre –tots estaven buits- però, sabia que allò no serviria de res. Així que, lentament, em dirigí al banc i m´hi vaig asseure sense dir res. Va ser ell qui va trencar el silenci al cap de mig minut.
-Bon dia tingui, sinyor.
-Bon dia.
Era un home benplantat, alt i prim, però, corpulent. Caminava molt a poc a poc, amb una gran seguretat. I, val a dir que, malgrat la indignació que el seu capteniment m´havia provocat, quan el veia allunyar-se, notava que em començava a despertar, molt endins, una mena de sentiment d´admiració,o de respecte, si més no.
Feia més de tres mesos que vivia a Portbou. Quasi cent dies repetint sempre el mateix, sense variacions, com un autòmat. I, cap de tots aquells dies no m´havia trobat ni havia vist aquell home enlloc. I, de veritat que era una figura per a recordar. D´on dimonis havia sortit?... on s´amagava per a saber el què jo feia cada matí, i ben segur que, la resta del dia?... Perquè, el detall del tren i del diari, es podia explicar si, tots aquells dies, ell s´estava amagat en algún racó d´aquella immensa estació. Però, a la conclusió que jo “tenia tot el temps del món” només s´hi podia arribar en el cas que aquell home hagués estat tots els dies i tot el temps enganxat als meus talons. I, si així era, qui era aquell home?... I, per damunt de tot, què em volia?
Em vaig fregar els ulls fins a irritar-me´ls en un intent de foragitar els meus fantasmes. Però, només vaig obtenir una imatge difosa de l´estació i del tren que, en aquell precís moment, arribava. Si allò era un malson, no me n´alliberaria quedant-me allí assegut sense fer res. Em vaig aixecar i em dirigí al quiosc, just en el moment que l´empleat del vagó correu hi deixava el farcell dels diaris.
Mentre esmorzava i llegia el meu diari, m´anava asserenant i, aixi, en aixecar-me, ja havia arribat a la conclusió que, aquell home, estava boig, i jo era un beneït per capficar-m´hi tant.
A mesura que s´escolava el dia, anava recuperant el meu tarannà, i no va ser fins al matí següent quan, en despertar-me, hi vaig tornar a pensar. Vindria a l´estació?... Tornaria a seure al meu costat?... No pagava la pena de perdre-hi el temps ni l´enteniment. El que hagués de passar ho esbrinaria ben aviat i, per res del món, no alteraria jo els meus costums.
Mentre m´acostava a l´estació, vaig notar com el cor augmentava el ritme del seu batec, però, no em vaig aturar res més que el temps just per a recuperar l´alè quan, com cada dia, coronava la pujada i enfilava les escales. Vaig travessar la porta d´entrada, i de seguida el vaig veure assegut al mateix banc del dia anterior. Em vaig rendir. Certament, jo hauria pogut escollir-ne una altre –tots estaven buits- però, sabia que allò no serviria de res. Així que, lentament, em dirigí al banc i m´hi vaig asseure sense dir res. Va ser ell qui va trencar el silenci al cap de mig minut.
-Bon dia tingui, sinyor.
-Bon dia.
l´Autor
![Foto de perfil de Jaume VINAIXA SOLÁ Foto de perfil de Jaume VINAIXA SOLÁ](/imatges_autors/909246.jpg?rnd=1104520516)
40 Relats
73 Comentaris
30687 Lectures
Valoració de l'autor: 9.95
Biografia:
He nascut a Barcelona. Visc a Badalona. Vaig guanyar el primer premi al concurs de relats breus de El Mesón del Café que va publicar Ed.Vosa-He publicat la novel.la: TRISTANY ALTARRIBA.Amb el meu cunyat i el meu fill, hem creat una productora que està penjant representacions de titelles a la xarxa. Ja hi hem penjat dues entregues. Heu de cercar per
DESPERTAFERROTITELLA.
L´ordre de visualització és: 1-Presentació DESPERTAFERRLOTITELLA
2-EL LLOP CONDEMNAT
Com podreu veure, és una altra manera de fer Literatura.
OCTUBRE 2011
Ja teniu a la vostra disposició la producció sencera: "EL MUSELL DEL DRAC", nova obra de teatre original de DESPERTAFERROTITELLA, presentada en tres entregues i gravada en HD. Un dia, ben aviat,penjarem el MAKING OFF i veureu que, les tres obres, han estat una feinada colossal. M´agradaria que us ho miréssiu (Google o Youtube) i, si us agrada, que féssiu còrrer la veu. NECESSITEM DELS VOSTRES ÀNIMS PER A CONTINUAR TREBALLANT!!!
MAIG 2012
Hem penjant a DESPERTAFERROTITELLA el Making Off (CON S´ HA FET) de tot el que hem realitzat fins ara. A més d´un del nostre entorn se li ha quedat la boca oberta. Que us pensaveu que era una broma, potser?
OCTUBRE 2012
DESPERTAFERROTITELLA ha presentat "PATUFET 2012" al 38è Festival Internacional de Filmets de Badalona. El filmet ha estat acceptat a concurs i es projectarà al teatre del CÍRCOL el matí del dissabte 17 de novembre, S´hi pot accedir gratuïtament.
Últims relats de l'autor
- NADALA (N-2002)
- NADALA (N-2003)
- NADALA (N-2004)
- UNA COMANDA NO GENS HABITUAL
- VIATE A RÚSSIA V (Quart dia) SANT PETESBURG
- VIATGE A RÚSSIA IV (Tercer dia) SANT PETESBURG.
- S P A R A F U C I L E ( X I I I ) EPÍLEG
- S P A R A F U C I L E ( X I I )
- S P A R A F U C I L E ( X I )
- S P A R A F U C I L E ( X )
- S P A R A F U C I L E ( I X )
- CARRETERA I MANTA
- S P A R A F U C I L E ( V I I I )
- VIATGE A RÚSSIA I I I (Segon dia) SANT PETESBURG
- S P A R A F U C I L E ( V I I )