Cercador
Riu amb mi, Leonardo!
Un relat de: angieFlorència es va llevar aquell matí amb la boira surant als marges de l'Arno i el batec empresonat a la Piazza di la Signoria.
Un decepcionat Leonardo es mirava des de tots els angles la seva darrera pintura, la Gioconda, la qual encara presidia amb autoritat el desendreçat taller.
Els mecenes no donaven importància a la veritable passió de l'artista, la creació de màquines i la investigació del cos humà, però en canvi permetien, omplint-li la bossa de monedes, que trigués anys en la realització d'un quadre...
Tot i que maleïa el primer cop que agafà un pinzell, estava especialment orgullós d'aquell retrat tan carregat de menyspreu, el mateix que ell sentia per a aquell món que allotjava sentiments contradictoris.
L'ànima del pintor havia impregnat la pintura deixant que es manifestés com si tingués vida pròpia. Havia aprofitat la seva genialitat per riure-se'n d'aquells que no el comprenien i allà, en aquell somriure jugà amb els matissos, hi barrejà la tristor, la felicitat, la ironia, enmig d'un paissatge difós ple de símbols dels que només ell n'era coneixedor.
L'absència de vius colors, la tècnica emprada del "sfumato" i la geometria atrapada en el traç, eren crits de queixa contra aquells que retallaven, poc a poc, les ales de la seva fantasia. I fou en aquella boca on la fantasia es desbordà.
Aquest va ser el seu enigmàtic regal per l'eternitat, una burleta encara admirada i que la història mai s'adonà de que va ser un missatge encobert d'un home mai reconegut com el que era, un autèntic visionari.
Comentaris
-
perdó se m'ha repetit[Ofensiu]helena | 03-05-2006
estic espessa, aquestes hores. -
l´home complet[Ofensiu]helena | 03-05-2006 | Valoració: 10
Segurament es devia sentir incomprés, Leonardo.
Però dona la sensació que quan creava, fos el que fos, s'oblidava del món sencer i esdevenia ell mateix,
obra d'art en moviment.
Gràcies Angie, per tot.
helena -
l´home complet[Ofensiu]helena | 03-05-2006 | Valoració: 10
Segurament es devia sentir incomprés, Leonardo.
Però dona la sensació que quan creava, fos el que fos, s'oblidava del món sencer i esdevenia ell mateix,
obra d'art en moviment.
Gràcies Angie, per tot.
helena -
da Vinci[Ofensiu]Lavínia | 28-04-2006 | Valoració: 10
no sabrà mai el que dóna de si el somriure de la seva Gioconda, Angi. Ell sabia que tothom l'admirava per la seva capacitat d'inventar-se enginys, el que no crec que s'imaginés és que cada obra d'ell, fins i tot la pictòrica, concretament la Mona Lisa, fos tant i tant, si més no esmentada. Il sfumato no solament serà la tècnica en què va pintar el famós quadre, sinó que el quadre en si ha superat la fama de la tècnica.
Ja has fet bé de dir que ell se'n reia del que pensaven de la seva tècnica i que el quadre és l'ànima del propi artista. És això i molt més.
Petons.
Lavínia
-
crec que...[Ofensiu]Capdelin | 25-04-2006
no li van poder prendre a Leonardo el seu sentit de l'humor, de la ironia, de la burla d'aquell món de corts corruptes de cors de silicona... i va saber posar en el somriure de la Gioconda el seu món interior infravalorat...
una abraçada.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de angie Foto de perfil de angie](/imatges_autors/147155.jpg?rnd=2092595039)
199 Relats
1457 Comentaris
280330 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc tan sols un fantasma d'allò que m'agradaria ser, per això em trec el llençol sovint i em despullo entre la prosa i la poesia, per trobar el món que somnio.El meu correu :angels_torres2@hotmail.com
Últims relats de l'autor
- HAIKÚS ENTRE SOL I LLUNA
- Tots cagats
- Insistència noctàmbula
- Etern riu de porpra
- L'hora dels adéus
- Bassal
- Atac sorpresa de la classe obrera
- Crits des del turó
- Moriré imaginant que moro
- L'essència del crim
- Haikus sense dits
- La prunera borda o tankes del desencís.
- Reis sense corona
- Companys de taverna
- Pàgines d'un diari recuperat