Cercador
NORMAL
Un relat de: Jordi Abellán Deu“Molt normal això no és”
Així sentencies el que jutges estrany
a mesura i proporció del teu senderi.
En sentir-ho em pregunto: Per què?
Que de norma ve normalitat,
i si alguna cosa (poc) hem avançat,
s’ha de regraciar a qui, amb decisió,
ha prescindit de patrons d’actuació.
El mot refuso amb fermesa
que tan sols m’empeny, subjugat,
a seguir camins per altres marcats.
Fem allò que ens procuri goig,
ens atiï l’esperit, la imaginació;
ens elevi per sobre la desídia.
A ningú això pot fer-li mal.
Així sentencies el que jutges estrany
a mesura i proporció del teu senderi.
En sentir-ho em pregunto: Per què?
Que de norma ve normalitat,
i si alguna cosa (poc) hem avançat,
s’ha de regraciar a qui, amb decisió,
ha prescindit de patrons d’actuació.
El mot refuso amb fermesa
que tan sols m’empeny, subjugat,
a seguir camins per altres marcats.
Fem allò que ens procuri goig,
ens atiï l’esperit, la imaginació;
ens elevi per sobre la desídia.
A ningú això pot fer-li mal.
Comentaris
-
Atiar l'esperit[Ofensiu]aurora marco arbonés | 07-02-2016
Atiar la imaginació. No tenir en compte el que els altres consideren normal. Aplicar el sentit de normalitat a allò que cadascú considera la seva manera de ser, d'actuar, de pensar. Molt bon poema i un tema molt interessant.
Per cert, crec que és a TV3 estan emetent un programa titulat "La gent normal" i que tracta de persones que molts considerarien diferents. Quan, en realitat, tots, amb les nostres dèries i les nostres maneres de ser, som igual de normals.
l´Autor
![Foto de perfil de Jordi Abellán Deu Foto de perfil de Jordi Abellán Deu](/imatges_autors/1037863.jpg?rnd=503317008)
149 Relats
250 Comentaris
105002 Lectures
Valoració de l'autor: 9.86
Biografia:
M'agradaria dir que sempre m'ha agradat escriure. Però no puc.Vaig començar a escriure petits pensaments en forma de pretesos poemes, i dic això de pretesos perquè no em considero poeta, quan ja tenia algun que altre anyet.
El que si vull que sapigueu, és que escriure m'ha ajudat molt a intentar, que no aconseguir, posar d'acord el garbuix de dalt del sostre, si preferiu la part pensant, amb la part que batega, "boom, boom, boom.", que diu el Peter Gabriel en la seva meravellosa cançó Solsbury Hill.
En fi... Que potser abans de morir alguna cosa hauré après i de moment estic content amb intentar-ho.
Una abraçada relataires.
Jordi
P.D.
Algun cop he pensat en comentar algun dels relats que llegeixo d'una forma més personal al relataire. Potser algú de vosaltres pot haber-ho pensat al llegir alguna cosa que jo hagi escrit.
Només per si voleu us deixo una adreça de correu electrònic pel que vulgueu comentar, dir, criticar, o el que sigui que us vingui de gust.
jordiabellan@gmail.com