Cercador
Les hores que cremen
Un relat de: Helena Minuesa SánchezHem passat la nit estimant-nos amb els llavis encesos i les hores cremen de pressa a dins la casa i a dins el llit.
Em mires amb ulls de son, quan s´aixeca ja el dia a la meva habitació i l´aire fa olor a espelma i a foc.
Jo sé que quan fugim tot serà més lent a fora -més pesat- entre el remor de passos aliens i mirades obscures. Però a dins de casa l´aire és càlid i els llençols fan olor a tu quan et fons amb mi.
I l´espelma crema quasi sense esma a sobre la tauleta; hi ha un got d´aigua sense aigua i un rellotge ignorat. Hi ha un tros de tu a cada racó de l´estància,
hi ha un racó de mi sobre el teu pit.
I a fora fa fred però a dins ja no tinc por...
les teves màns em fan d´escorta.
l´Autor
![Foto de perfil de Helena Minuesa Sánchez Foto de perfil de Helena Minuesa Sánchez](/imatges_autors/418050.jpg?rnd=665558052)
9 Relats
17 Comentaris
10825 Lectures
Valoració de l'autor: 9.71
Biografia:
Vaig néixer a Sant Cugat,a ra fa vint-i-cinc anys, filla de pare andalús i de mare catalana. Sóc llicenciada en Humanitats i professora de català per a persones nouvingudes a l´Ateneu de la meva ciutat. Realitzar aquesta tasca educativa m´emociona més que qualsevol altra cosa...La poesia és en els ulls de cadascun dels meus alumnes, i de cadascuna de les persones que estimo i que insipra el meu ser i estar quotidià. Només entenc l´escriptura com a fòrmula per endinsar-me en els altres, de penetrar en la seva individualitat, i així construir-me més complerta i sincera amb el món que m´acull i em bressola.