Cercador
La Lluna (pantalla blanca permanent de la nostra història)
Un relat de: Eloi MiróUna existència, un ser, un sentir, palpar i degustar. A plena solitud, contemplant la lluna després de l’anterior posta de sol, recordo tants i tants moments passats. Tots passen ràpid, no esperen que els pugui contemplar amb deteniment, simplement s’escolen com l’aigua a la ma d’un nen enjogassat. Miro la lluna i veig el reflexa del passat, han passat els anys, la diferència és que jo he canviat molt, ella, pràcticament és la mateixa. Segurament per això, en contemplar-la, una confiança i un aire familiar acaronen la meva ment pensativa. La paraula lluna navega dins la meva abrupte memòria recordant un vell moment que junt amb el pare ens dedicàvem a comptar les taques de la lluna, jo tot deductiu i pensatiu vaig exclamar: - ¡Si que és vella la lluna! té moltes taques igual que la iaia... - el pare, rient em va respondre que la lluna era vella i que estava present en aquell moment davant els nostres ulls per donar testimoni de l’importància que té la vida, font inesgotable de calor, que marca l’iniciativa d’un món cada vegada més desenvolupat. Ara en el moment present, li dono gràcies, ja que també se li pot donar una altre interpretació; la lluna, pantalla blanca permanent de la nostra història.
l´Autor
57 Relats
197 Comentaris
53816 Lectures
Valoració de l'autor: 9.97
Biografia:
Buscant el meu "jo" literari.Últims relats de l'autor
- L’estel que no he vist brillar
- Memòries d’un bar de cantonada
- L'arena
- DIRECTE AL COR - (Arc a la radio - comuniquem-nos! - Novembre - Per telègraf o telèfon)
- Una llum a la finestra (Un viatge sense retorn)
- Homo sapiens sapiens varonilis masculinis (homes, homes de veritat)
- El gronxador
- Guanyadors d'un joc perdut
- Paraules del vent (quan un pastís de poma et recorda l’amor d'un home)
- La reina rònega
- Ulls en oblit
- Els homes no fan petons!
- A un futur proper
- El teu somriure.
- Atrapat sota els teus braços