Cercador
La lluna i el seu joc.
Un relat de: silvia_peratalladaLa lluna juga a fet i amagar,
i ningú no se'n adona.
Només el núvol que té al costat,
que el fa servir d'escut al combat,
en un fosc camp de batalla,
(ara no la veig, s'ha amagat)
I dibuixa el ritme en l'aire,
donant sentit a la meva gal·làxia,
que nou planetes se'm fan extranys,
i em redueixo a contar fins a Mart,
tot i que he viatjat a Saturn, he tornat,
contant estrelles, quan Júpiter ens somriu.
I tu segueixes jugant, plena de vida, i blanc.
Comentaris
-
Guspira | 03-06-2005
La lluna, el nuvol que fa servir d'escut, molt be!! Gran homenatge a aquest univers que ens envolta d'estels i planetes, molts cops refugi del que pensem, amb la mirada perduda al cel, observant l'infinit que ens envolta.
-
A tres quarts de quinze[Ofensiu]Rafael Soteras i Roca | 03-06-2005
Jo sempre vaig fora de lloc i despistat, però així i tot m'agrada que em parlin de la lluna, és un element preciós que moltes vegades ni ens el mirem... i tu me'l recordes exacte...
-
Bones noieta![Ofensiu]kispar fidu | 27-05-2005
Ei! La teva setmana del Coment! (bé... de fet, ja fa uns dies que ho és...) i jo encara no t'he fet cap comentari durant aquesta setmaneta!! uooo!!! Em sap greu! Però és que ha sigut una setmana força moguda... Buffff! No he tingut temps per a res! He estat molt absent per aquestes pàgines de RC! jejeje
Bé, a part de tot aquest rotllo (o tmb petita introducció...), anem a fer el que es sol fer en els comentaris, no? O sigui: Comentar! (ostres... estic una mica "sparki", ho sento... però és que avui sols he dormit 4 horetes... i estic força petada...)
Doncs això: La Lluna, aquell astre que ens fa somiar, ens fa sentir, pensar, dubtar, qüestionar-nos tantes coses, reflexionar...(ostres... tot això?) jajaja! Viatgen de planeta en planeta, passant per Mart, deixant alguns enrere, alguns per descobrir... Somiant de núvol en núvol.... Original! Ha semblat com il·lusions descrites a través d'un somni enmig de l'espai!
Apa! Doncs aquí et deixo el meu 1er comentari d'aquesta setmaneta... a veure si aquests dies te'n faig uns quants més!! jejeje
Ciao! Que vagi bé!!!
Gemm@ -
la lluna[Ofensiu]Lavínia | 27-05-2005
etern motiu i referent de la poesia que per a tu és "el sentit de la teva galàxia" i "un escut de combat". Belles imatges per a un astre que ens il·lumina la nit i a algú, com tu, t'obre la imaginació.
Una abraçada
-
"un núvol al seu costat...[Ofensiu]Capdelin | 25-05-2005
que el fa servir d'escut en el combat"... guapoooo!!!!
i la lluna juga, apareix i s'amaga... brilla presumida i poruga rere una excusa es tapa... t'il·lumina i de vegades et deixa plantada en la foscúria per a què usis la teva llum pròpia i decideixis cap on caminar... rodona exultant, tallada minvant, depressiva i explosiva... com sol ser... la vida!
segueix jugant amb els mots i pareix poemes que porten el teu segell...
ptons... ens veiem...
l´Autor
![Foto de perfil de silvia_peratallada Foto de perfil de silvia_peratallada](/imatges_autors/2970.jpg?rnd=1429167687)
507 Relats
1383 Comentaris
588549 Lectures
Valoració de l'autor: 9.66
Biografia:
Crida ben fortdona lletres,
versos i acords.
Dona'm aire,
dona'm petons,
dona'm el roig,
vull foc al cos.
Dona'm un somriure
i un parell d'il·lusions,
només una mirada
lliure de malsons.
Dona'm alegries
dona'm un mesclat,
un mai de maria
i una tarda al teu costat.
http://silvianimfa.blogspot.com/
silvianimfa@gmail.com
Últims relats de l'autor
- La reina dels somriures
- L'essència
- Plantem cara?
- Et dono els meus ulls
- Per ell, sempre serà primavera
- el nostre secret
- tots els títols que se m'acudeixen són tòpics, quasibé tant com el propi poema, de manera que he decidit no posar-ne.
- construcció
- PESCALLUNES
- Trencant murs
- com si haguéssin arribat les ombres
- Subtilment, salvaguardant versos
- El fràgil art d'un gest senzill
- Definitivament, és estrany...
- hi ha qui....