Cercador
Història d'un euro
Un relat de: aurora marco arbonésBreu història d'un euro
La Núria i en Sergi preparen l'arribada dels petits de la família per la Nit de Nadal en la que faran cagar el tió. Ells encara no tenen néts però els fills dels seus nebots fan una bona colla i a la parella els agrada reviure el temps d'infantesa, al mateix temps que els fascina veure la cara enrojolada per l'emoció dels petits, quan en aixecar la manta hi troben les llaminadures.
Han decidit doncs anar al Lidl, un gran magatzem on tenen els productes a uns preus molt raonables. "S'ha de començar a mirar el cèntim", diu sempre en Sergi, encarregat de les finances de la casa.
Un cop aparcat el cotxe davant del centre comercial, la Núria observa un home d'ulls grisosos de boira , amb un capell de llana, també grisós i l' aspecte desvalgut dels sense sostre. El cor li fa un pessic, com sempre que veu gent necessitada però en Sergi és de l'opinió que són els governs qui han de solucionar els problemes de l'emigració.
Un cop acabada la compra, en Sergi entra al cotxe mentre la Núria va a col·locar el carro a la filera. De lluny, torna a veure l'home dels ulls grisos i, en un rampell, li fa senyal de que s'apropi i li dóna el carro.
-Para mí? diu ell amb els ulls esbatanats:" Muchas gracias.
La Núria torna al cotxe.
-Núria, porta l'euro. (És el que utilitzen per als carros de la compra i està sempre a la guantera del cotxe)
-L'he donat a aquell senyor.
-Què dius?
-Que l'he donat a aquell senyor de la porta. Té aspecte de tenir gana i fred.
-Quin home, quin home?
- Doncs aquell que fa tanta pena.
- Però, te l'ha demanat?
- No, hi ha pobres que els hi fa vergonya demanar diners.
- Collons, però si no te l'ha demanat, perquè li dones?
- Mira, tu no ho entens. Per a no ferir la seva sensibilitat, li he fet portar el carro a la filera i així és com si li hagués pagat la feina.
- Però tu, de què vas? És que a tu tothom et fa pena, i si a tots els que demanen els hi dones un euro, aviat seràs tu qui t'hauràs de posar a demanar a la porta.
- Va, no siguis exagerat, per un euro:..!
-Collons, un euro, saps quantes pessetes són un euro? És que les dones no feu mai números...?
- Venga no siguis tan pesat i posa el cotxe en marxa.
- No, si les dones sempre voleu tenir raó. Mira, la senyora regalant euros a tort i a dret. Què te'n regala algun a tu, el govern?
En plena discussió matrimonial, surt per la porta de l'establiment una dona amb un parell de criatures, arrossegant tots tres un carro a punt de vessar de vitualles. El "pobre" dels ulls grisos es reuneix amb ella, li agafa el carro i el porta fins a un cotxe platejat. L'home es posa al volant després d'haver lligat el cinturó a la mainada i desapareix somrient cap a la carretera principal.
La Núria i el Sergi es miren astorats. Ella, de caràcter alegroi, esclata a riure com una ximpleta sense poder parar ni un instant, mentre ell rondina, diu fàstics i renega com un condemnat, adduint que a les dones no hi ha qui les entengui i que són més perilloses que un terratrèmol. La Núria riu escandalosament fins que arriben a la porta de casa. I els veïns, a l'ascensor, es pregunten estranyats què li ha agafat a la senyora del tercer per a mostrar tantes alegries mentre el marit fa cara de tenir mal de queixals.
Comentaris
-
D'euros i aparences[Ofensiu]Unaquimera | 22-01-2011 | Valoració: 10
Resulta que al meu humil parer aquest relat és un exemple perfecte de creació “auroramarcoarboonesiana” :
- per un costat, planteja un petit conflicte entre els personatges a partir d’unes dades aparentment objectives presentades amb gràcia, que fa posicionar al lector de banda de l’un o de l’altra,
- per un altre, ho resol amb més gràcia encara, demostrant que les aparences de vegades enganyen o que, al menys, hi ha més d’un punt de vista possible sobre les coses, i que en ocasions la sorpresa salta quan menys t’ho esperes,
- per qualsevol costat del que es miri, ningú surt ferit de gravetat, ni pel que fa als personatges ni pel que fa a qui el llegeix, que més aviat queda somrient davant la jugada i encantat davant la pantalla, perquè se sap en possessió del secret que els veïns desconeixen, i per tant afortunat.
- a més a més de l’humor explícit, es pot trobar ( si es tenen ganes ) elements implícits de crítica social, per estaments, grups i categories, i fins i tot individual, segons cada qual se senti interpel•lat, però en cap moment sotraguejat o impactat en desmesura o amb acidesa.
En resum: és divertit, sorprenent i ben tramat!
T’envio una abraçada de les que no tenen preu,
Unaquimera
-
Relat nadalenc[Ofensiu]nuriagau | 24-12-2008 | Valoració: 10
Jo estic d'acord amb el meu pare . Aquest text és "una història de Nadal, d'aquelles que et transmeten placidesa, i et deixen amb un somriure als llavis."
Enhorabona pel relat!
Aprofito l'avinentesa per desitjar-te un molt bon Nadal.
Núria Gausachs i Cucala
-
M'ha agradat[Ofensiu]josep casanovas olmos | 17-12-2008 | Valoració: 10
M'ha agradat el relat. He notat un canvi en el teu estil. Et veig més deixada i subtil; utilitzes sense por el renec necessari i convenient quan toca. M'agrada aquest atreviment perquè t'allibera de la autocensura que ens imposem de forma involuntària.
-
Molt més i més[Ofensiu]Joan G. Pons | 17-12-2008 | Valoració: 10
Sensacional !
Un sentiment expressat val mol més i més que un euro. Enhorabona !!! -
Has explicat [Ofensiu]brins | 16-12-2008 | Valoració: 10
una història amb un protagonista força original, un euro. És evident que tens molta imaginació. Et felicito.
-
Història d'un uro?[Ofensiu]Joan Gausachs i Marí | 16-12-2008 | Valoració: 10
Segur? Jo, crec més aviat, que es tracta d'una història de Nadal, d'aquelles que et transmeten placidesa, i et deixen amb un somriure als llavis.
- Joan - -
Fantàstic![Ofensiu]JOANPG | 15-12-2008 | Valoració: 10
M'has fet riure i al mateix temps impregnar-me de l'esperit autèntic del Nadal. Persones com tu ens fan falta en aquests temps de doficultats.
Lamento que t'hagin atacat de nou els trolls.
I van...? Sé que no els hi vols fer cas però dol,
malgrat tot. Els he reclamat com a ofensius i et
desitjo que passis un bon Nadal.
Una forta encaixada de JOANPG.
PS. Estic pendent, ja fa dies, que em publiquin un poema ja que torno esperonat pels ànims que entre tots m'heu regalat i segueixo el teu exemple. Escriure ens fa feliços. -
Com sempre...[Ofensiu]entortilligat | 15-12-2008 | Valoració: 10
...ens fots el cor gran com un cabàs! Fa uns dies que quan vaig a comprar al super, veig que la gent no els porta els carros a vessar com abans. A molts se'ls hi veu el terra. Però m'apunto aquesta idea tan bonica i quan hi vagi, donaré el carro al primer penjat que vegi. I si te mes 's que jo(que no costa gaire) que l'hi aprofiti! 1 es 1 !.
S'atansa Nadal i...hauria de durar tot l'any...Ara que hi ha molta gent que es posa trista aquestes festes i no les voldrien ni veure. Vaig fer un poema fa molts anys que deia mes o menys:
Ja s'atansa!
Ja s'atansa!
...........diu l'indigent
ja s'atansa el dia 7 de gener! o algo així. L'he perdut.
Bueno, i per preparar les Festes:
petons que rima amb...torrons!
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de aurora marco arbonés Foto de perfil de aurora marco arbonés](/imatges_autors/719994.jpg?rnd=677770519)
215 Relats
1941 Comentaris
255334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Diuen que tinc sentit de l'humor. No cal que m'ho diguin, ho sé. I no és pas una qüestió de genètica, ans al contrari, ja de bon principi vaig mamar l'unamunià sentiment tràgic de la vida. Però vaig desenvolupar el sentit de l'humor com a mecanisme de defensa. És el meu as guardat dins de la màniga. He passat la major part de la meva vida en les aules bregant amb adolescents, i no he pogut practicar massa aquesta qualitat, tot i que n'he practicat d'altres, tant o més importants.Un mal dia vaig caure a l'infern i m'hi vaig passar una temporadeta però no em va agradar gens ni mica i no penso tornar-hi ni de visita.
Les meves millors amigues són les paraules, elles i jo ens ho passem força bé, riem, deixem caure unes llagrimetes si cal i ens sentim agermanades per un interès comú: explicar històries, en prosa o en vers.
Últims relats de l'autor
- DILLUNS TRIST
- NO TOQUEU EL NOSTRE JOVENT
- TSUNAMI DEMOCRÀTIC
- JA HEM ESBORRAT EL CAMÍ DE TORNADA
- EL PINXO DE LA POBLA 3
- EL SETÈ DE CAVALLERIA
- HE D'ATURAR EL MÓN
- TU ETS EL MEU PIGMALIÓ
- DECLAREN ELS PIOLINS
- ANECDOTARI ESPERPÈNTIC DEL 20 -S
- EL JUDICI DE LA VERGONYA 2
- EL JUDICI DE LA VERGONYA
- CARME FORCADELL: UNA DONA ADMIRABLE
- EL MINISTRE TIQUIS MIQUIS
- PERÒ NO S'OBREN LES PRESONS