Cercador
Haig de plorar?
Un relat de: TiamatCom va dir algú, les tempestes no són eternes.
Encara que potser no ho va dir ningú, i de fet,
les coses no cal que siguin dites per ser veritat.
Aquesta tempesta,
o potser nevada, ja no sé què és,
també s'acabarà. Encara que de fet..
ni tan sols ha començat.
Però plora, Laura, plora.
És que has de plorar.
Que no ho veus, que et rodegen per mirar-te fixament als ulls
i comprovar si els tens humits?
O és que encara et falta consciència
per entendre-ho tot plegat?
El temps no només serveix per oblidar.
Però com pot ser,
que no tinguis ganes de plorar?
Però qui ho sap això.. qui és
que sap què duc a dins..
què passaria, si a l'escriure,
capgirés les coses, o m'inventés pensaments?
Si fes sortir una nova Laura darrere cada paraula.
qui ho sabria? Si transformés cadascun
dels meus versos en idealitzacions de mi mateixa,
i jo em quedés enrere,
tota buida,
mirant-m'ho de lluny mentre sospiro.
Qui cony ho sabria?
I què et passa?
Encara no plores?
S'ha mort la teva àvia..
Plora!
Plora, maleïda insensible.
Comentaris
-
i qui...[Ofensiu]Ullets | 23-11-2005 | Valoració: 10
decideix el que sentim, el que volem, el que pensem i si per dins, estem plorant contínuament?
M'agrada com jugues a enriure't, del que tothom s'atreveix a jutjar...
Felicitats!
-
Genial![Ofensiu]ombra | 05-02-2005
Hola Tiamat!
Primerament m'ha agradat molt la poesia, al principi sembla que vagis amb una intenció però finalment els últims versos són molt emotius ànims.
Felicitats per la primera part del poema, descrius perfectament quan fins i tot una mateixa comença a dubtar de les seves paraules...no sé sap ben bé qui som!!
Endevant!!
un petonsilluu!! -
Hola Tiamat[Ofensiu]pèrdix | 04-02-2005
M'ha vingut al cap mentre llegia el relat i la introducció, que l'altre extrem de la situació que descrius serien les Plañideras. El meu pare és d'un poble de l'Aragó i m'ha explicat que quan moria algú venien a casa aquestes dones, las plañideras autèntiques professionals del plor, a vetllar el difunt tota la nit. I ploraven igual de fort i amb el mateix sentiment de manera independent del grau d'afinitat amb el traspassat.
Que vull dir?Que el plor, potser, crec, a part de la reacció lògica, forma part del ritual cultural per a enfrontar-se amb la mort. Com a mínim per aquestes latituds. I que hi ha una certa "pressió" a reaccionar d'aquesta manera i quan no ho fem ens podem sentir culpables. A mi em va passar una cosa idèntica quan van morir els meus avis.
Mentre escrivia això he baixat un altre cop a llegir "Un petó, iaia", m'he tornat a ennuegar i me n'he adonat que no tens res d'insensible.
Apa, una abraçada. I ben tornada.
l´Autor
![Foto de perfil de Tiamat Foto de perfil de Tiamat](/imatges_autors/8792.jpg?rnd=1902631079)
321 Relats
1499 Comentaris
688758 Lectures
Valoració de l'autor: 8.87
Biografia:
també al bloc d'europa de l'esttransiberia.blogspot.com,
a la revista
Revista Est'
i al mail
tiamat_relats@yahoo.es
Laura Bohigas, del 85. He estudiat filologia eslava i, en el meu temps lliure, viatjo als Balcans. Visc a Barcelona, però no en sóc. I més coses, però en l'essencial, poc més
Entre els 19 i els 22 anys vaig escriure 321 coses i les vaig anar penjant aquí. Ara m'he calmat i escric de tant en tant, però no ho penjo aquí. Llegeixo molt.
Últims relats de l'autor
- Martin (el sant)
- Un dia i mig a Belgrad
- Tres dinou (4a part)
- Tres dinou (3a part)
- Tres dinou (2a part)
- Tres dinou (1a part)
- Història en quatre temps
- 16 contes que comencen per la frase "Em treu la polla de dins"
- Per la nit
- Un conte curt fet a dins del metro
- Poema tendre entre Sant Celoni i Sils
- Sobre rebels sense causa i rebels amb causes estúpides
- Sobre arribar aviat a classe
- Records d'un carrer del meu poble
- L'edifici