Cercador
GENERACIÓ ABSENT
Un relat de: Jordi Abellán DeuBon dia Joan... Hola Àngels...
Saludo els meus veïns de sempre.
Estan carregant unes maletes al cotxe.
Us aneu de viatge?... Els pregunto.
- “Si i no. Anem a visitar el nostre fill.
· És a Holanda de fa ja un temps ençà.”
- “Es clar que feia tant que no el veia,
· Doneu-li un forta abraçada per mi.”
- “Es fa difícil dir adéu als fills.
· Sí. Estem en contacte força sovint.
· Mitjans no en falten, fins i tot ens veiem.
· Però això sí. Trobem a faltar el pell a pell.”
Potser el món canvia massa de pressa.
Ens diuen que ens hi hem d’acostumar.
I una pregunta se’m clava al cor:.. Com?
Que algú m’expliqui com s’omple la buidor.
Puc posar al joier claus i bisos i cargols,
però l’essència de l’objecte queda pervertida.
Puc entaforar cançons als ventricles del cor,
més la pressió de l’absència les fa fum.
Vull acostumar-me al no-res? L’espai buit?
M’hi nego, malgrat no serveixi de res.
Vull no dir adéu a tot una generació perduda
que, per bé o per mal, és la de la meva filla.
Vull exercir d’avi quan arribin els nets,
i no felicitar-los l’aniversari per e-mail.
Que agafin de les meves mans un regal
i que em facin un petó càlid i enganxós.
Els hem fet marxar per la nostre ceguesa,
per posar les prioritats en ordre equivocat.
El món traurà profit dels vostres talents,
però nosaltres, aquí, os trobem a faltar.
Saludo els meus veïns de sempre.
Estan carregant unes maletes al cotxe.
Us aneu de viatge?... Els pregunto.
- “Si i no. Anem a visitar el nostre fill.
· És a Holanda de fa ja un temps ençà.”
- “Es clar que feia tant que no el veia,
· Doneu-li un forta abraçada per mi.”
- “Es fa difícil dir adéu als fills.
· Sí. Estem en contacte força sovint.
· Mitjans no en falten, fins i tot ens veiem.
· Però això sí. Trobem a faltar el pell a pell.”
Potser el món canvia massa de pressa.
Ens diuen que ens hi hem d’acostumar.
I una pregunta se’m clava al cor:.. Com?
Que algú m’expliqui com s’omple la buidor.
Puc posar al joier claus i bisos i cargols,
però l’essència de l’objecte queda pervertida.
Puc entaforar cançons als ventricles del cor,
més la pressió de l’absència les fa fum.
Vull acostumar-me al no-res? L’espai buit?
M’hi nego, malgrat no serveixi de res.
Vull no dir adéu a tot una generació perduda
que, per bé o per mal, és la de la meva filla.
Vull exercir d’avi quan arribin els nets,
i no felicitar-los l’aniversari per e-mail.
Que agafin de les meves mans un regal
i que em facin un petó càlid i enganxós.
Els hem fet marxar per la nostre ceguesa,
per posar les prioritats en ordre equivocat.
El món traurà profit dels vostres talents,
però nosaltres, aquí, os trobem a faltar.
Comentaris
-
quimenystesperes | 23-03-2014 | Valoració: 9
Molt bon relat! A veure si tens una estona i em dones opino sobre el meu( de la situacio mes que del relat...)
-
Per bé...[Ofensiu]ESPIRAL | 21-03-2014 | Valoració: 10
o per mal, ens hem d'acostumar a l'absència dels fills, és el que diuen, llei de vida, malgrat a voltes, no sigui cap consol. Les noves tecnologies ajuden una mica, però és el que dius tu, trobem a faltar el "pell a pell" i, m'identifico plenament amb aquest sentiment d'absència que has descrit tan bé. Jo també tinc el fill treballant a l'estranger i m'enyoro sovint. Confiem que no sigui aquesta una generació perduda
sinó, de canvis i progres.
Gràcies pel teu comentari.
ESPIRAL.
l´Autor
![Foto de perfil de Jordi Abellán Deu Foto de perfil de Jordi Abellán Deu](/imatges_autors/1037863.jpg?rnd=1542288535)
149 Relats
250 Comentaris
104996 Lectures
Valoració de l'autor: 9.86
Biografia:
M'agradaria dir que sempre m'ha agradat escriure. Però no puc.Vaig començar a escriure petits pensaments en forma de pretesos poemes, i dic això de pretesos perquè no em considero poeta, quan ja tenia algun que altre anyet.
El que si vull que sapigueu, és que escriure m'ha ajudat molt a intentar, que no aconseguir, posar d'acord el garbuix de dalt del sostre, si preferiu la part pensant, amb la part que batega, "boom, boom, boom.", que diu el Peter Gabriel en la seva meravellosa cançó Solsbury Hill.
En fi... Que potser abans de morir alguna cosa hauré après i de moment estic content amb intentar-ho.
Una abraçada relataires.
Jordi
P.D.
Algun cop he pensat en comentar algun dels relats que llegeixo d'una forma més personal al relataire. Potser algú de vosaltres pot haber-ho pensat al llegir alguna cosa que jo hagi escrit.
Només per si voleu us deixo una adreça de correu electrònic pel que vulgueu comentar, dir, criticar, o el que sigui que us vingui de gust.
jordiabellan@gmail.com