Cercador
Escòria
Un relat de: gypsyTinc dotze anys, almenys això m'han dit. Avui, durant l'esbarjo a l'escola els nois m'han estossinat quan em menjava l'entrepà. He quedat a terra mentre sentia com s'allunyava el so esmorteït de les seves rialles de cretins. L'entrepà que m'ha fet la mare s'ha mullat, ha rodolat fins la font anant a parar dins un xipoll. No em vull aixecar, em fa por tornar a trobar als desgraciats que em fan la vida impossible. Tinc classe de matemàtiques, però no hi aniré. Em raja el nas i l'ull dret em fa mal. Marxo travessant la reixa d'un salt, trio el camí de dalt, el que va a parar a l'enclusa. Trepitjo l'herba, salto per sobre els matolls, corro esperitat sota un cel que amenaça pluja. M'he esgarrinxat les cames. Veig a la Júlia de lluny, deu anar-se'n a casa. És molt bonica. Du un vestit de ratlles grises i roses, una cinta als cabells, que li voleien amb una suavitat fluida. Llàstima que sigui tan lluny. Tot és lluny de mi, tothom s'aparta com si fos un leprós. De fet, mai no he tingut cap amic. Els diumenges també són avorrits. Em tanco a l'habitació, així ningú m'emprenya. Un dia, la Laura va gosar entrar. És la meva germana petita. La vaig espantar, li vaig posar les mans al coll i la vaig deixar sense respirar fins que va caure a terra. Quina cara d'horror se li va estrafer. No me l'estimo a la Laura. Ara, plou. M'estiro mirant al cel mentre a poc a poc se'm xopa la roba. L'ull em fa menys mal que abans. Sento veus de gent que corre per no mullar-se, busquen un lloc a cobert. A cobert de què? de la solitud, de la indiferència que suposa saber que no l'importes a ningú? No hi ha recer on amagar-se, perquè nosaltres hi som si ens amaguem. No podem escapar com una consciència sola, sense arrossegar un cos feixuc. No cal córrer enlloc. Ara, gairebé ja no plou. Tot moll, el cos em pesa més. M'aixeco i camino cap a casa. Vaig a poc a poc, se m'ha inflat la cama dreta, dels cops. Fills de puta. El vent m'acarona el rostre, em sento bé, com si alguna cosa s'hagués acabat per sempre. Veig els fanals encesos dels carrers. Carrers on hi viu gent que no és ningú. Són transparents, no els veuen ni els escolten. Són escòria, com jo. Aquesta nit mataré als pares.
gypsy
Comentaris
-
El meu comentari al teu relat...[Ofensiu]deòmises | 06-04-2010
No hi ha dubte que aquest és un text zíngar al 100%, un flux de la consciència ordenat però força delirant. Amb certs aspectes ben aconseguits (reconec que el nen és un Anticrist en potència, un sociòpata, si volem anomenar-lo més genèricament), és una història que dóna per a molt més. Podríem eixamplar-la, allargar-la, aprofundir-la i, fins i tot, esgotar el límit màxim establert per a aquest repte. Però la gypsy fa les pinzellades justes per perfilar el seu personatge. Tan angoixant com el final. Seca frase per a un final brusc i aspre, sense gaire concessions.
Gràcies, gypsy!
d.
PS: És un comentari subjectiu, potser, però no sé analitzar-ho tot tant com una autòpsia... Gràcies per la teva participació, novament. -
x SenyorTu[Ofensiu]gypsy | 06-04-2010
El nen de dotze anys, per a mi no és escòria, ell s'ho pensa que ho és. I parla del vestit de la Júlia i dels cabells que li voleien perquè penso que la ment de les persones és profundament polièdrica. No està incapacitat per admirar la bellesa física d'una noia, encara que després es mostri cruel en una altra capa del seu pensament. Jo tinc la sensació que molts psicòpates en potència són així. Poden ser en diferents moments encantadors o melòmans que s'esborronen escoltant música. I després surten a matar. No sé, si t'he aclarit el dubte. Bé, només és la meva visió.
Moltes gràcies pel comentari i per llegir-me. -
Un dubte[Ofensiu]SenyorTu | 06-04-2010
És cert, gypsy, fas un retrat cru i terrible d'un presumpte anticrist. La lectura del teu relat em provoca un dubte, però. I vull que l'entenguis formulat des de l'afecte i l'admiració. És aquesta primera persona que utilitzes... un nen escòria de dotze anys parlaria així com ho fa el teu protagonista? Un nen escòria de dotze anys diria, en relació a la Júlia "Duu un vestit de ratlles grises i roses, una cinta als cabells, que li voleien amb una suavitat fluida"? i altres frases bellament construïdes, d'escriptora sòlida?. Aquest era el dubte: si no hauria sigut millor utilitzar la tercera persona figurada que ve a ser una primera encoberta però que atorga més llibertat d'expressió a la narradora.
l´Autor
![Foto de perfil de gypsy Foto de perfil de gypsy](/imatges_autors/316387.jpg?rnd=1963068173)
377 Relats
2797 Comentaris
456289 Lectures
Valoració de l'autor: 9.89
Biografia:
Hem viscut per salvar-vos els mots,
per retornar-vos el nom de cada cosa.
Salvador Espriu