Cercador
Elena Ormondi. Cas tancat (EPÍLEG)
Un relat de: Vicenç Ambrós i BesaD'entrada, moltes moltíssimes gràcies a tots els lectors i lectores d'aquest relat i a cadascun dels o les comentaristes. Abans de començar només voldria recordar, amb el vostre permís, la dedicatòria: en humil homenatge a la memòria d'Erle Stanley Gardner, el creador de Perry Mason.
I pren la paraula
ELENA ORMONDI (MARIA GONZÁLEZ TORI), la víctima
Què diria Elena Ormondi si pogués parlar? M'imagino que més d'una persona s'ho deu haver plantejat. I és una llàstima que jo no pugui respondre; aquesta és la grandesa i la misèria dels morts, capaços d'ocasionar estralls sense poder dir ni ase ni bèstia.
El meu assassí em va visitar aquell vespre perquè jo li ho havia demanat. Amb retard, però. Amb tan retard que ja no creia que vindria. Per això em vaig prendre el somnífer; volia descansar com mai ho havia fet. I prou que m'hi van ajudar!
Acabava de descobrir un document que em proporcionaria uns bonics ingressos (i jo que, innocent, em creia que al·legant un imaginari assetjament sexual em faria rica; amb aquell document guanyaria una fortuna!). El vaig trobar en una carpeta que la meva pobra mare en vida havia guardat com un tresor. Era el meu certificat de naixement. Certificat que va cremar i trossejar després aquell respectable mecenes britànic, l'honorable Sir Rodderick Inmo, el meu pare biològic. Si la policia s'hi hagués trencat una mica més el cap hauria desxifrat, de les poques lletres rescatades, l'expressió anglesa "birth certificate". Ell va arribar a casa quan jo dormia profundament. Degué haver-se endut una clau del pis en visitar-me algun dia d'aquells. Va entrar en silenci. Em va trobar adormida a la butaca de l'habitació, amb el certificat als dits. Va regirar els mobles fins que, potser per casualitat, va trobar el revòlver del Jonàs. No sé perquè, potser no ho sap ni ell, però després de disparar-me em va estirar al llit. I a dins mateix de l'habitació va cremar el certificat, com si volgués fer veure a tothom que ho havia fet jo.
El mòbil del crim fou arrancar de soca-rel qualsevol risc de difondre's un fet que hagués ensorrat tota una vida de dedicació a la seva sacrosanta respectabilitat i aparença pública.
Una altra pista l'havia de donar el meu nom artístic, escollit temps enrera per la meva pròpia mare. Ormondi ni m'agradava ni em desagradava, però la meva mare el va confeccionar, sense que jo ho sabés, amb el nom de qui es convertiria en el meu botxí:
O......R......M......O......N......D......I
.........R...............O...............D.......
O...............M...............N...............I
a l'inrevés, Inmo. Rod Inmo. Reconec que ni jo mateixa hi vaig caure. Més que res perquè mai se'm va acudir aquesta possibilitat.
No sé què pensar. Mai va ser el meu pare realment, ni m'hagués pogut estimar com una filla. Ni el perdono ni em nego a perdonar-lo. Simplement l'oblido.
I tampoc sé si estar o no satisfeta. Em va assassinar en plena decadència artística, però jove, com els grans mites. No sé si algú em considerarà mai un mite. Hi tindria dret, almenys. Compleixo tots els requisits: popularitat, vida dissipada i mort en plena joventut. Només em sobra la decadència artística.
Qui sí voldria que m'oblidés és el Jonàs. Jo també me l'estimava. Voldria que refés del tot la seva vida al costat d'una altra dona. Cert que ja mai en trobarà cap com jo, per descomptat, però bé, qualsevol ganga és millor que res.
I quant a l'Angelo, crec que ja té la vida que volia, la més adequada al seu, diguem-ne, nivell de vida i d'intel·ligència.
No crec que jo tingui, per últim, cap dret a enderrocar l'obra de Sir Rodderick construïda sobre si mateix. Tampoc podria. I de totes maneres, els mortals ja saben que les aparences enganyen. Encara que... potser necessiten una dosi d'engany per viure. Mentir no per força ha d'ésser sempre vil o pervers. I sense confiança tampoc es viuria.
Des de la mort, a tots els vius, visqueu en pau.
Un petonàs, i fins aviat,
ELENA ORMONDI
Comentaris
-
molt bo[Ofensiu]AINOA | 26-01-2005 | Valoració: 10
Es un relat molt bonic i ple de intriga.
El final mha sorprés molt, no hi contaba que fos el pare,
Una abraçada, -
Tot[Ofensiu]Espiadimonis | 17-01-2005 | Valoració: 10
He llegit tot el cas tancat i m'ha agradat com vas plantejant i resolent interrogants. Jo estava convençut que era un suicidi, com la resta de mortals. I el fet que ella parli o escrigui un cop morta, és per què la fama fa immortal, com diu la dita?
Gràcies per tots els teus comentaris. -
Oéee, oé[Ofensiu]Biel Martí | 14-01-2005 | Valoració: 9
Oéee, oé, ho he endevinat. No pas per les pistes que resulten ara tant evidents sinó per pura xiripa, però m'ho imaginava. Molt ben resolt, amic Vicenç, encara que no amagaré que literàriament m'agraven més els anteriors, és quasi magistral la manera de fer el final, una morta parlant entre les tenebres, i la confecció dels noms, els secrets...
Biel. -
Un aplaudiment pel senyor Ambrós!!![Ofensiu]Josep Clínez | 08-01-2005 | Valoració: 10
Sí, senyors, perquè de debó se'l mereix. Se'l mereix per haver escrit un relat en el que arrastri l'intriga fins ben al final, se'l mereix per haver-nos fet disfrutar bona cosa amb les declaracions dels implicats, amb aquell llenguatge fluïd i tan bo, lèxicament parlant. Repeteixo, ladies amd gentleman, un fort aplaudiment pel senyor Ambrós!!!
-
Ves per on, no era el marit![Ofensiu]Shu Hua | 04-01-2005 | Valoració: 10
Des de la mort, a tots els vius, visqueu en pau
Una frase meravellosa, m'encanta. Aquest relat està ben lligat de cap a peus, potser has trigat una mica en posar-lo tot i m'havia de tornar a llegir els capítols anteriors per refrescar la memòria, però això és cosa dle poc temps i els examens. No hauria endevinat qui era mai de la vida, misteri absolut, sí, senyor.
Respecte al comentari sobre la mona meva, t'agreixo les paraules, però no em sembla que tu no hi possessis el teu toc. Potser no el vas fer policíac, però igual no li esqueia. Vull dir que fins el darer capítol, no es lògic que la policia l'atrapi, no? O ens quedaríem sense història. A veure com la continua Mar. És emocionant d'allò més.
Molt bé, Vicenç, que tinguis un bon any i que els Reis et portin motles coses. Per exemple, una edició conjunta? Ai, quins nervis!
Un petó
Glòria -
Sorprenent...[Ofensiu]Gorwilya | 03-01-2005 | Valoració: 9
M'ha sorprés molt el final, no m'esperava que l'assasí fos el seu pare, tot i que tenia la intuició de que la pastilla se l'havia pres ella per pròpia voluntat, però no sàbia perquè.
És increïble com fas durar la intriga fins el final, fins que no llegeixes aquest capítol no aconsegueixes saber qui és el culpable. M'ha agradat això de que la víctima parlés, és original!
Una abraçada
Gorwilya -
però...[Ofensiu]elisheba | 30-12-2004
es pot saber perquè sempre acaba sent qui menys t'esperes?? Un final paranormal però un bon final! He rigut quan la noia diu: "cert que ja mai en trobarà cap com jo, per descomptat, però bé, qualsevol ganga és millor que res." Molt bo del primer capítol a l'últim.
Aquesta Elena m'ha fet ganes de llegir el del Cap d'Any que tens penjat per aquí.
-
Gran final![Ofensiu]Linkinpark | 29-12-2004 | Valoració: 9
El teu misteri és insuperable Vicenç, molt bé, continua així!
Valoració mitja: 9.63
l´Autor
134 Relats
1073 Comentaris
299127 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Sóc lluçanès de cor i, adoptivament, de Sant Andreu de Palomar.També em trobareu a www.vambe.cat
Últims relats de l'autor
- Sobre Ventall d’haikus, d’Anna Rispau Falgàs
- Textures de Nadal
- Titulars de lletra petita
- Presència
- El misteri de la pedra preciosa
- Només Nadal
- Compromisos d'hivern
- Reconeixença
- Buidors
- Llums
- Sota la nit
- Alè de llum
- Tempus fugit?
- CLOENDA 150 ANYS. Col·legi Presentació de la Mare de Déu
- El perquè del vint-i-cinc de novembre