Cercador
El metro i l'embarassada
Un relat de: EULALIA MOLINS ARAGALLUna bona combinació durant vuit mesos; però quan entres al novè més, la cosa canvia i molt!
Després de fer transbord durant anys i panys a l'estació de Diagonal, de recórrer el passadís que et porta a l'enllaç amb la línia III i després de baixar les escales que et porten a l'andana per poder agafar el metro fins a Fontana, amb una marxa atlètica impressionant, passant desapercebuda davant de tothom, un bon dia, i coincidint amb el novè més d'embaràs, fas el passadís a marxa de tortuga, no acabes de veure el seu final i quan aconsegueixes arribar al cap de l'escala per canviar de línia, et trobes baixant més de pressa que mai, però de cul...!
En arribar a baix, te'n adones que ets el centre d'atenció, que per a totes aquelles persones que fins ara els hi eres indiferent, et fan una rotllana i s'interessen pel que t'ha passat, fins i tot alguns d'ells, t'ajuden a aixecar-te i et porten en volanders fins el banc que hi ha més a prop de les escales.
Tu et sents molt agraïda per tots els ajuts que has rebut, però et fa tanta vergonya...! no coneixes a ningú, en aquell moment te'n adones que la gent va per feina, que ningú es preocupa per ningú, fins que veritablement passa una desgràcia, i tothom corre a ajudar-te.
Tu no saps que dir, voldries plorar, per la vergonya de la caiguda, per la carrera a les mitges i perquè el taló de la sabata t'ha saltat i notes els claus que han sortit i se't claven en el peu.
Voldries agrair a tothom l'ajuda rebuda, però no tens temps de dir res, perquè deu o dotze benefactors et fan mil preguntes al mateix temps. La gent parla amb tu i al mateix temps parlen entre ells, sent coses com... - hauríem d'avisar el jefe d'estació, aquesta noia necessita que vingui a buscar-la una ambulància. També ni ha que opinen... - si passen els mossos ens ajudarien a treure aquesta senyora d'aquí dintre, potser li valdria més d'agafar un taxi, aniria més còmode.
També trobes a la noia que tot i anant a l'escola porta una ampolla d'aigua i te'n ofereix un glop, per hidratar-te una miqueta. Tu el que vols es poder fer desaparèixer a tota la gent que tens al teu davant, tot i la bona voluntat de tots plegats, però de cop i volta te'n adones que has trencat aigües i que no et pots moure d'allà si no t'ajuden.
Ho dius a la noia que t'ha donat aquell glop d'aigua i la pobre comença a cridar... - que algú avisi una ambulància, aquesta senyora va de part! No saps com ho fan, però els camillaires arriben en un tres i no rés, et carreguen a la camilla i et porten escales amunt, trobant-te al mig del carrer i davant de l'ambulància, rodejada de la mateixa quantitat de gent que et feia companyia quan erets a vaig de l'andana.
Arribes a l'hospital i sense saber com s'ho han fet, et trobes el teu home i els teus pares que s'estan esperant a la porta d'urgències, per on tu entraràs cridant com una boja, perquè la criatura ja demana per sortir.
Quan tot ha passat, només tens ganes de poder explicar a la gent que estava present a l'hora del infortunat accident, que tot ha anat bé, que ha nascut una nena sana i forta i que tu et robes fenomenal. Al cap de quatre mesos, quan et tornes a incorporar a la feina i tornes a fer el mateix recorregut que abans de ser mare, no recordes a ningú, malgrat que portes el mateix horari i fas la mateixa ruta.
Som tants viatgers cada dia que gaudim del transport públic!
Comentaris
-
...[Ofensiu]montserrat tafalla rigol | 21-06-2010
Es ven veritat que anem pel mon sense fixar-nos massa en els altres. Jo no ho trobo negatiu. Ni positiu. Simplement és un signe més dels temps en que vivim. Anem estressats i apresats. Sempre preocupats en afers que ens assembla que no ténen espera. Menys quan es trenca la rutina per un fet inussual, en aquest cas la caiguda d'una partera.
Penso que per les persones que et van ajudar o simplement es van interessar va ser un fet positiu. -
Esta molt bé[Ofensiu]mimí | 01-07-2007
Un relat molt maco i és fàcil imaginar-se la sensació de vergonya i voler-se fondre i alhora està agraïda.
Petons -
CAIGUDES[Ofensiu]IRINA | 24-04-2007 | Valoració: 8
TOTES LES EMBARASSADES HEM FET UN ESPECTACLE D'UNA CAIGUDA UN DIA O ALTRE, SOBRETOT QUAN ARRIBEM AL FINAL I QUAN NO ENS PODEM NI CORDAR LES SABATES. NO ETS LA UNICA T'HO ASSEGURO!
Valoració mitja: 9.33
l´Autor
![Foto de perfil de EULALIA MOLINS ARAGALL Foto de perfil de EULALIA MOLINS ARAGALL](/imatges_autors/469216.jpg?rnd=1392635399)
59 Relats
380 Comentaris
76334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.54
Biografia:
NASCUDA A BARCELONA L'ANY 1.957, ACTUALMENT RESIDENT AL BERGUEDÀ, DES DE L'ANY 2005 HE COMENÇAT A GAUDIR D'INTERNET, EN SOC AUTODIDACTA, ENCARA QUE LI DEC MOLT APRENENTATGE AL JOVENT DE CASA. PUBLICACIÓ DEL RELAT "LA FALDA DE LA IAIA PEPA" EN EL LLIBRE "RETRAT DE DONES" DEL PRIMER CONCURS LITERARI DE L'ASSOCIACIÓ DE DONES DEL SOLSONES, PER EDITORIAL GRATA LECTURA. PUBLICACIÓ DEL RELAT, "AVUI SOPAREM A CASA" EN EL LLIBRE "ASSAIG GENERAL" DEL TERCER CONCURS LITERARI DE L'ASSOCIACIÓ DE DONES DEL SOLSONÉS, PER EDITORIAL GRATA LECTURA. PUBLICACIÓ DEL RELAT "QUATRE CARTES A VIDA O MORT" EN EL LLIBRE "INSTINT DE MARE" DEL CINQUÈ CONCURS LITERARI DE L'ASSOCIACIÓ DE DONES DEL SOLSONÉS, PER EDITORIAL GRATA LECTURA. PUBLICACIONS ESPORÀDIQUES DE RELATS EN EL QINZENAL, BERGUEDÀ ACTUAL.Últims relats de l'autor
- FORÇAT APRENENTATGE DE FORNER
- PATIM LA PATUM
- NOIS D'AVUI I DE SEMPRE
- NOMS CANVIATS
- T'ESTIMO CONJUGANT (VERSIÓ CAL GRAVAT)
- QUATRE CARTES A VIDA O MORT
- LA CARRERA
- Regal del Sant
- T'estimo conjugant!
- Enginyós... o bé enginyer?
- A cobro divertido
- L'àvia, la mare, la Sílvia i la nina
- No va de batalles
- Sentir els morts
- Mel, però de què?