Cercador
Després de 5 mesos, segueixes present
Un relat de: jOaneTaDia a dia m'adono de lo difícil que és aceptar,
veig que t'enyor massa i nosé si ho arribaré a superar...
Fa casi 5 mesos que no hi ets
i tot el que t'envoltava segueix al seu lloc, quiet.
La teva butaca està davora la finestra,
el balanci a la ximeneia i nigú protesta,
tot segueix igual menys una cosa
faltes tu dient on es posa...
Ja no hi ets per contar-me historietes,
mai més sentiré una de les teves batelletes...
Tenc por de mai entendre perquè va passar.
tenc por de mai deixar-te d'enyorar...
Avui almenys puc treure llàgrimes
per això escric aquestes pàgines,
nosé si realment em sents
nosé si realment m'entens...
Pot ser na Laura tengui raó i allà estàs millor
pot ser desde llavors els teus ulls han recuperat la seva brillor
no ho se, tampoc m'importa
cada dia t'enyor més i més tanco la porta...
No vull estimar a nigú
no vull tornar a sufrir com ho faig ara per tú.
Ara t'havia aconseguit, m'aceptaves!
ara que et tenia amb jo, ara que m'estimaves..
ara és quan has hagut de partir
ara és quan a mi m'agradaria fugir...
Enyor aquells diumenges dins sa caseta
jo fent deures i tu asseguda, calladeta..
no feies renou per por de molestar-me
ni tan sols per ajudar-te gosaves cridar-me
miraves el foc i et balancejaves
de tan en tan et giraves i em miraves
somreies i suspiraves
suposo que en moments així orgullosa et posaves..
Record aquell dia camí del banyo
vares veure un esclatasang i amb il·lusió volgueres agafar-lo
jo sabia que es papà l'havia col·locat
però mai oblidaré la cara que feres pernsant que l'havies trobat...
Va ser un moment inolvidable
com aquells en que amb tots eres amable...
M'agradaria anar-te a veure, però tenc por
voldria dir-te el que sento, però tenc por
no m'agrada parlar amb una pedra
odio pensar que estàs dins ella...
Recordo aquella maleïda caixa a la que et van ficar
recordo el mal que vaig sentir en veure-la passar
però pitjor va ser quan posaven el ciment
l'última palada.. va ser com si se m'aturàs la ment...
i el funeral? uff pitjor encara
va ser on a la teva mort vaig fer cara..
T'enyoro tant padrineta meva
tu...eres...meva...
ajuda'm a tirar endavant
ajuda'm a aceptar-ho i poder seguir caminant...
Comentaris
-
Tendrament senzill, senzillament tendre...[Ofensiu]Arxiax | 19-01-2007 | Valoració: 10
Aquest poema m'ha tocat aquell record de l'avi, en el meu cas.... aquells recors quotidians, que no són res de l'altre món però que ens fan estimar....
Aquest poema traspua una tendresa, una comoditat, una estima que pocs saben transmetre -
Sentimental[Ofensiu]Benifairo | 09-01-2007 | Valoració: 10
M'he llegit, este matí, uns quants poemes teus i la veritat que m'han agradat molt. Concretament tots aquells que representen temes sentimentals. Segueix així que jo et continuaré llegint. Un petonet.
-
Tant dolç.. tant tendre..[Ofensiu]Fada vermella | 08-01-2007 | Valoració: 10
molt maco.. m'ha fet recordar al meu avi..
És dur.. pero realista..
Clar que tots preferim a la persona.. que no a un tros de pedra..
No ho haveres pogut expressar millor.
Un bés desde el sud!
Fada vermella.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de jOaneTa Foto de perfil de jOaneTa](/imatges_autors/392574.jpg?rnd=647039445)
88 Relats
217 Comentaris
117832 Lectures
Valoració de l'autor: 9.56
Biografia:
Sóc una noia mallorquina que lluita per aconseguir els seus somnis.Treballo per tenir diners.
Estudio per tenir un futur.
Lluito per no perdre les forces.
Hi ha cops en que els diners no em basten pel que vull i veig com el meu somni s'ha de veure aplaçat... a cops un any, altres dos... la qüestió és que potser de tant d'esperar el somni es faci miques.
Hi ha cops en que estudiar es converteix en una tortura. Sé que puc tenir les notes que vulgui si m'hi poso de veritat, però què passa si no em ve de gust cercar-me un futur?
Hi ha cops en que per molt que lluiti les forces no em basten. Són aquests moments en que acudeixo a un bolígraf i un paper per deixar anar els dits i entendre el que sento llegint les meves paraules.
Sóc rara.
Sóc diferent.
No sóc perfecte.
No sóc com la gent.
--------------------------------
Fa temps que no escric ja que les paraules no em surten, sembla que amb el temps els sentiments s'hagin quedat petrificats i agafats als versos que abans creaven...
Vull tornar a escriure i sé que per fer-ho em cal llegir i familiaritzar-me de nou amb la pàgina, penso que només als grans poemes i relats i puc trobar l'espurna que em faci agafar de nou bolígraf i paper per escriure i escriure.
Últims relats de l'autor
- somia i guadeix de la vida
- La meva llengua
- Cada somriure em remou la consciència
- El nostre primer petó
- Realitat dins un somni
- A Tu que vas abandonar-me
- Cercant-te dins l'infinit
- Em mereixia més...
- Desesperació
- Ets aquell que...
- Prometo tancar els ulls i recordar el que vas ensenyar-me
- Obra'm un nou món
- Ells... jo
- Paraules gelades...
- Laia, desperta't! (III)