Cercador
Benvinguda
Un relat de: xelofontAnava en cotxe, amb la meva familia, totalment inconscient dels perills de la carretera, tan sols disfrutava de les llargues rectes, del cel, de les imatges que el paisatge m’oferia, pensant en les meves coses, en que estarien fent els meus amics i com seria el dia que passaria amb la meva familia a la famosa, pero encara desconeguda per mi, muntanya de Montserrat.
De sobte, quant no esperava res del paisatge, va aparèixer del mig d’una plana una gran roca, pero molt gran, tant gran que feia que tot el que l’envoltava es convertís en molt més plà del que era i la primera impressió va ser de roca, com si no hi hagués vegetació, tot pelat i em vaig quedar bocabadat.
I com si el meu cos s’alimentés d’una sensació totalment desconeguda, em va envaïr una emoció seductora, un estat de embriaguesa compartida amb la natura, un remoure dins de mi que m’atrapava, que no volia que marxés mai més, fins i tot estava al límit del benestar infinit i un mareig dificil de descriure.
Vaig plorar, ni una gota de tristor, tot era bonic, estava més emocionat que mai i quant la familia va veure que el meu plor era il.luminat no van dir res. Es la sort d’haver compartit la meva vida tants anys amb una gent que no guardaven mai l’ilusió en el fals bagul de la madurés.
La sensibilitat es va presentar de sobte, sense avisar i amb els anys, la nostra relació ha arribat a una comunió tant descomunal que ja no puc entendre la meva vida sense ella…mai m’ha fallat, fins i tot en els moments més durs ella estava allà , ajudant . Perquè ella suavitza tot el que toca, converteix en regal qualsevol petit detall que si no fos per la seva presència segurament ni ens parariem a mirar-lo.
Diuen que se’t pot girar en contra, jo diria més aviat que t’ajuda sempre a veure la realitat, la que existeix, la que motiva els sentits, que son sens dubte el motor de la nostra essència. Si no tens gust per devorar un paisatge, ni oide per olorar una ment fascinant, ni tacte per observar el teixit d’una pell, ni vista per mirar una veu atractiva , ni olfacte per sentir els teus records en l’aire, no seràs mai amic de la sensibilitat.
Benvinguda.
Comentaris
-
Et puc entendre, imponent, majestuosa i màgica com cap[Ofensiu]Marina Terra Èol | 27-04-2011
Vint-i-set anys vaig poder llevar-me cada dia mirant a la imponent i màgica Montserrat. Més tard, dels paratges de Girona he gaudit i me n’he enamorat, per voler-m’hi quedar, però sempre, sempre, tornant cap a la terra del cor de Catalunya, sento un esglai al pit, que té el poder d’envidriar-me els ulls quan apareix en l’horitzó la majestuosa Montserrat i recordo com l’he arribat a enyorar.
-
Sentits i sensibilitat[Ofensiu]Unaquimera | 26-04-2011
Quina alegria he tingut en tornar a rebre un comentari teu, xelofont, després de tants... anys! Ha estat un parèntesi llarg, oi?
Encara ha estat major l’alegria en arribar al teu espai d’autor i veure que aquest mes has anat publicant nous relats... això vol dir que tinc assegurades unes quantes lectures curioses!
Bé, he decidit començar per aquest escrit, i anar obrint els altres relats en dies posteriors... si et sembla bé, és clar.
En gran part, ho he decidit així atreta pel títol de la narració, que resulta molt acollidor i invita a passar... i que, un cop llegit, inclou una certa dosis de sorpresa.
No sé si l’anècdota que conté i que serveix de base per a l’exposició de la conclusió darrera, és autobiogràfica, però en tot cas has aconseguit que ho sembli.
Tampoc no sé si el darrer joc que has fet entre els sentits i els verbs habitualment adjudicats a cadascun d’ells ha estat fruit d’ una elaboració meticulosa o instintiva, però m’agrada el resultat!
Espero tornar a saber de tu aviat...
Entre tant, t’envio una sensible abraçada de ReBenvinguda,
Unaquimera
l´Autor
41 Relats
83 Comentaris
46294 Lectures
Valoració de l'autor: 9.68
Biografia:
ni penso el que escric, ni tinc guió, ni tan sols ho remiro, full o pantalla en blanc i a veure que surt.Per tant no hi ha perfecció però espero que almenys el resultat sigui fresc i sincer.
Tinc un blog " un pirata anomenat peter pan", suposo que amb el títol ja es pot imaginar el que es pot trobar a dins, i en l'escriptura reclamo això de mi, la meva cara més infantil, ja que la madurés és un premi que mai he entés, tal com el planteja el món que vivim.
El meu mail per qualsevol detallet és xelofont@hotmail.com
blog: http://unpirataanomenatpeterpan.blogspot.com/