Cercador
Aprendre a volar
Un relat de: iong txoni penso: no hi ha res perdut
tinc tota una vida al davant
Tota una vida per aprendre a viure
aprendre a captenir-me
Tota una vida per aprendre a estimar
aprendre a perdonar (que difícil!)
Tota una vida per aprendre a gaudir
aprendre a compartir
Obro els ulls, inspiro, miro el cel
i penso: no hi ha res perdut
tinc tota una vida al davant
Tota una vida per aprendre a volar!
Comentaris
-
Vola tant alt com pugis...[Ofensiu]Salloro | 21-03-2013 | Valoració: 10
Has sapigut plasmar tant bé les paraulas....
M'ha agradat molt..
-
Hola iong txon ![Ofensiu]Nonna_Carme | 15-01-2012 | Valoració: 10
Dius que aprendre a perdonar és difícil. Jo penso que és més difícil oblidar que perdonar.
Molt bell poema.
Una abraçada -
Merci.[Ofensiu]CarmenS.M | 07-01-2012 | Valoració: 10
I que en tinguem un dolç vol.
Bonic poema. -
molt maco, el poema![Ofensiu]liudmila | 31-12-2011 | Valoració: 10
Felicitatats! Tota la vida, és veritat, però per l'altre cantò les nostres aptituds i conducte seria molt distinta si sabessim que demà ja no vindrà per nosaltres, aniriem pel camí més directe, doncs! Bon Any Nou!
-
Veure-hi clar amb els ulls tancats[Ofensiu]Unaquimera | 21-11-2011
Aclarida la confusió entre relat “biogràfic” i relat “autobiogràfic”, ;-)), torno avui fins al teu espai per llegir-te una mica més, ja que encara em falten relats teus per obrir.
Avui tinc ganes d’aprendre coses noves, així que em decideixo per aquest poema que em promet alçada i espiritualitat.
Un cop dins, veig que ets d’aquelles persones que, per veure-hi clar, saben que de vegades cal tancar els ulls... bé per tu!
Els teus versos m’han recordat, per més d’una raó, uns altres de meus, que si vols pots trobar aquí: Úter de somnis ( si cliques damunt les lletres en color, hi aniràs directament! ). allí, també una dona tanca els ulls i pensa... i aprèn a volar!
T’envio una abraçada voladora,
Unaquimera
-
que maco [Ofensiu]Xunxi | 11-11-2011 | Valoració: 10
aprendre, volar, perdonar
poema de paraules dolçes que et passejen amb el ritme suau del vent que ens ha d'acompanyar per viure, molt bonic
una abraçada -
Aprendre[Ofensiu]Aleix de Ferrater | 15-09-2011 | Valoració: 10
Renoi, quina musicalitat més maca té aquest poema. Es podria musicar perfectament! I a més destil.la un to positiu que encomana. Aprendre ho és tot. La vida la tenim per aprendre a gaudir-la, com molt bé dius. M'alegra comentar-te i t'agraeixo molt la felicitació dels 52 anys. Tot va anar molt rebé. Una forta abraçada i fins aviat Comte Arnau!
Aleix
-
Això mateix...[Ofensiu]AVERROIS | 30-05-2011 | Valoració: 10
...tota una vida per aprendre, aquesta és la lliçó que hauríem de gravar en el nostre cervell. Cada sortida del Sol és una lliçó més i al final de la diada, passem pàgina i som una mica més savis.
Una abraçada.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de iong txon Foto de perfil de iong txon](/imatges_autors/49262.jpg?rnd=239999972)
130 Relats
269 Comentaris
110547 Lectures
Valoració de l'autor: 9.64
Biografia:
EL DIAQuan arribarà el dia que esperem
-forjat en la nit llarga de la boca cosida-
al nostre crit de joia s'alçaran les muntanyes
i les aigües del mar ballaran la sardana.
El vent i la meva ànima, abraçats en la llum,
faran un sol ocell d'ales noves i immenses
que, volant amb el xiscle de tot el nostre poble,
obrirà l'avantguarda del cel sense tempesta.
Oh, quan arribarà el dia que esperem
-de tiges federades dessota un sol unànime-
arriarem les ombres dels anys i de la lluita
i el so de les campanes rodolarà per l'herba!
I no hi haurà repòs en les tasques diürnes
d'assegurar el futur i el pes de la collita.
Posaré el meu taló sobre la cançó antiga
i adreçaré més dolls devers l'home auroral.
Enterrarem la pedra del malastre i del dol.
Soleia teixirà potser el seu vel de núvia,
i les albes seran cabellera i espiga,
i, dempeus, els camins aplaudiran les branques.
Oh, quan arribarà el dia que esperem,
si cal m'obriré el pit i m'arrencaré el cor
per fer-ne un verd timbal i convocar les ales,
el silenci granat, les precursores marxes
Agustí Bartra
LES TOMBES FLAMEJANTS
Fou una pàtria, va morir tan bella
que mai ningú no la gosà enterrar
damunt de cada tomba un raig d'estrella
dessota de cada estrella un català.
Tan a la vora de la mar dormia
aquella son tan dolça de la mort,
que les sirenes dia i nit oïa
com li anaven desvetllant el cor.
Un dia es féu una claror d'albada
i del fons de la tomba més glaçada
fremí una veu novella el cant dels cants:
"Foc nou, baixa del cel i torna a prendre
ja ha sonat l'hora d'esventar la cendra
Oh pàtria de les tombes flamejants!"
Ventura Gassol
EL COMTE ARNAU
Ai, muntanyoles, degotants rieres,
arbres menuts, caminalets de pau,
tant que conec tesqueres i dreceres
i em costa tant de dir l'adéu-siau!…
És ben trist de girar sempre l'esquena
i ser bèstia de cau o de pendís!
És ben trist no mirar! Val tant la pena
d'estimar tot això del meu país!…
(…)
Jo quan vivia mai t'anomenava,
perquè jo creia que aquest nom que tens
o que m'havia d'escaldar la bava
o que m'havia d'esmussar les dents;
i ara no el dic, perquè si el cor s'aboca
a contemplar-te, em fa pensar la por
que en posar-me el teu nom aquí a la boca,
l'alè ha d'ennegrir-lo de carbó.
(…)
Arri, cavall, encesa companyia!
Tu, Comte Arnau, enceta la cançó,
sense parar, sense dormir ni un dia,
amb el nas dins del rastre del dolor!
I atabalant planures i muntanyes,
mort i viu, més voltant eternament,
amb la tenebra al fons de les entranyes,
amb la tenebra al moll del pensament!
Josep Mª de Sagarra
LE COLIBRI
Le vert colibri, le roi des colines
voyant la rosée et le soleil clair
luire dans son nid tisé d'herbes fines
comme un frais rayon s'échappe dans l'air
il se hâte et vole aux sources voisines
où les bambous font le bruit de la mer
où l'açoka rouge aux odeurs divines
s'ouvre et porte au coeur un humide éclair
Vers la fleur dorée, il descend, se pose
et boit tant d'amour dans la coupe rose
qu'il meurt, ne sachant s'il l'a pu tarir !
Sur ta lèvre pure, ô ma bien aimée
telle aussi mon âme eut voulu mourir
du premier baiser, qui l'a parfumée.
Charles Leconte de Lisle
Els Principis Divins, en català
Des que era nen, sento un gran desig de comprendre la realitat de les coses. Això era perquè havia de trobar la Paraula per recobrar la vida. Però no em sentia satisfet amb missatges pedagògics de paràboles i símbols, adaptats a la mentalitat de la gent de temps ja llunyans. Pas a pas, a través d'un curs difícil, el Cel em va guiar fins trobar el llibre dels Principis Divins. No sabeu la sort que teniu de poder accedir a una explicació ordenada i sistemàtica dels Principis Divins, la revelació donada per Déu pare i mare al nostre Pare, amb la facilitat d'un "click".
El meu primer poemari en paper:
Foc Nou - Reflexions del Tercer Mil·lenni
.