Cercador
ACARONAR-TE
Un relat de: XunxiEt vull tocar,
lleugerament,
només un sospir sobre la pell,
ingràvids els dits, volant damunt teu
Et vull besar,
suaument,
només aventurar el meu bes,
en petites guspires, d’amor encès
Et vull estimar,
dolçament,
només un batec del teu alè,
excitats els sentits , febrosament
Et vull despullar,
lentament,
només desnuar els sentiments,
camuflats d’anhel, despacient
Et vull abraçar
tendrament,
només embruixar un instant,
desbrossar el teu cos, en fragments
et vull despertar,
silenciosament,
i envolar l’horitzó amb la ment
...només vull acaronar-te
Comentaris
-
gràcies xunxi...[Ofensiu]joandemataro | 15-10-2013 | Valoració: 10
per compartir els teus poemes, tan bonics i rics en forma i contingut com aquest per exemple i també gràcies per compartir la teva amabilitat amb els teus comentaris
rep una forta abraçada de tornada ;-) -
Que bonic, Xunxi![Ofensiu]Nonna_Carme | 25-08-2013
Delicadesa, elegància i tendresa és el que em suggereix aquest preciós poema.
Et felicito, estimada Xunxi.
Una forta abraçada. -
que preciós, Xunxi..., emociona!!!![Ofensiu]teresa serramia | 24-08-2013
ja ho diuen que, qui escriu, es descriu....
quanta delicadesa!!!....les teves paraules són com glops de llum....que ens il·luminen de tendresa...i de bondat...
gràcies per ser tan bona en comentar-me.....
endavant, guapa, no deixis mai d'escriure!!
rep el meu amor i agraïment..... -
Una delicada[Ofensiu]Josep Ventura | 17-05-2013 | Valoració: 10
delícia llegir aquest poema. Els teus mots fan pessigolles quant els escrius
amb la ploma de les emocions.
Salutacions
Josep
l´Autor
25 Relats
154 Comentaris
42591 Lectures
Valoració de l'autor: 9.96
Biografia:
Ara mateix enfilo aquesta agullaamb el fil d'un propòsit que no dic
i em poso a apedaçar. Cap dels prodigis
que anunciaven taumaturgs insignes
no s'ha complert, i els anys passen de pressa.
De res a poc, i sempre amb vent de cara,
quin llarg camí d'angoixa i de silencis.
I som on som; més val saber-ho i dir-ho
i assentar els peus en terra i proclamar-nos
hereus d'un temps de dubtes i renúncies
en què els sorolls ofeguen les paraules
i amb molts miralls mig estrafem la vida.
De res no ens val l'enyor o la complanta,
ni el toc de displicent malenconia
que ens posem per jersei o per corbata
quan sortim al carrer. Tenim a penes
el que tenim i prou: l'espai d'història
concreta que ens pertoca, i un minúscul
territori per viure-la. Posem-nos
dempeus altra vegada i que se senti
la veu de tots solemnement i clara.
Cridem qui som i que tothom ho escolti.
I en acabat, que cadascú es vesteixi
com bonament li plagui, i via fora!,
que tot està per fer i tot és possible.
Miquel Martí i Pol
Últims relats de l'autor
- Soc aquí
- Per la mare
- IGNORANTS
- El meu núvol “Partícules d´aigua que formen a l´atmosfera una massa de color blanc o gris”
- Adéu amor
- I un altre cop
- Només per a tu,
- ACARONAR-TE
- L' Avi Eudald
- LA FAM
- Al pati de l’escola
- L’ Ametller ha florit
- Onada
- Els meus tresors (els meus fills)
- Gotes de lluna, penjades al cel