Cercador
Vida i miracles del microones fantasma
Un relat de: aurora marco arbonésIgual que l'antecessora de l'Eutimia, un mal dia el microones va començar a fer el llonguis, perquè no sé què passa a casa nostra però tot se cansa de durar. Aquest cop no hi va haver escarafalls ni drames perquè el microones gairebé no el fem anar. Així doncs va anar passant el temps fins que un bon dia, a la tele, veiem una oferta molt temptadora d'un gran supermercat. Els homes de la casa, sempre amb l'afany d'estalviar uns calerons, sense pensar-ho dues vegades agafen el cotxe i apareixen al cap d'una horeta amb una capsa nova on, suposadament, hi ha un microones últim model.
Un cop desembalat l'estri, em criden entusiasmats perquè vegi la meravella que han comprat tots dos solets. L'aparell en qüestió era de lo més "birria" que havia vist en ma vida. Era d'un color grisós metal·litzat i el disseny presentava unes línies arrodonides que em van recordar les teles dels anys seixanta. A més a més, tenia una horrible maneta de plàstic que obria la porteta cap endavant. Però, qui és una dona per a criticar el que dos mascles com dos santpaus han fet per iniciativa pròpia? Així doncs, cuca que és una, exclamo "què bonic, què bonic!", no sigui que s'ofenguin i et diguin si no t'agrada t'ho compres tu. En apropar-me a mirar-ho més bé, pregunto innocentment: "i el plat que rodola, on és?" "No ho sé", em contesten, "a veure, que ara ho muntarem". "Deu de ser més modern si va sense plat", afegeixo per quedar bé, " de quina marca és?" "Oh, és una marca italiana de tecnologia punta, i a més a més té grill" "Guaita què bé", faig jo "hi podrem gratinar els canelons i tot..."
Al costat del microones veig un parell de graelles i una plateta que, suposadament, formen part del pack. Però, per a què serveixen? També hi ha una mena de pinces que, també suposadament, deuen de ser per treure la plata de l'aparell. Ai, caram! Amb la mosca darrera de l'orella per tan confusa situació, passem a la lectura del llibre d'instruccions. "Como el cristal se calienta mucho, utilice un guante protector para abrir la puerta". "Cony (perdó)", penso jo, "això ja m'està escamant massa perquè si per escalfar un got de llet t'has de posar guants, què ens haurem de posar per coure una pizza? Un vestit de bomber?"
Mentrestant, l'Eutimia, que reposa, quan ja ha acabat la seva feina, just davant del microones, ja feia estona que posava els seus ullets blaus en blanc. Ja sabeu que la meva rentadora i jo som íntimes i fins i tot li llegeixo el pensament. Ara bé, el que vaig llegir en aquell moment no em va agradar ni un pèl: "Mira que en són de carallots aquests tres, no serien més rucs ni que s'entrenessin" Allò em va saber greu, que voleu que us digui, no m'ho esperava d'ella, tan prudent, tan delicada, tan afectuosa... Però aquell pensament em va fer encendre la bombeta. "On heu deixat la capsa?" "A la terrassa, que ens han dit que si no funciona ens tornaran els diners" Amb l'ombra de la sospita al cor, em precipito cap a la terrassa, agafo la capsa amb les dues mans i gairebé em moro de vergonya pròpia i aliena. En unes lletres ben grosses s'hi podia llegir clarament "FORNO ELETTRICO CON GRILL i en caràcters encara més grossos HORNO ELECTRICO CON GRILL. Sense comentaris.
Comentaris
-
Que no, que no ho era, jajaja![Ofensiu]Unaquimera | 27-02-2011 | Valoració: 10
I que bé que senta, en qualsevol dia, hora i moment, una bona dosis d’humor auroramarcoarbonesià!
És clar que, en aquest cas concret del relat que et comento avui, no tot el mèrit te l’emportes tu, Aurora: les coses clares, i la xocolata... amb melindrus!
Estic segura que el toc d’ironia fina que ha afegit l’Eutímia a la teva part, ha elevat el nivell del text.
Què dius? Da’cord, d’acord! Tu has escrit la major part del relat, el nombre més gran de paraules... però no sempre importa la mida, diuen!
Si no fos per les seves encertades paraules ( bé, pel seu encertat pensament... ja sé que la vostra intimitat us permet llegir-vos les idees com si fossin un document word escrit amb Arial de tamany 20 i en negreta ) encara hi serieu tots tres ( ells, perquè si, i tu, per no ofendre ) esperant que s’escalfès la llet cada matí... i per si un cas, agafant el got amb les pinces que sosteniu cada dia amb el guant posat, jajajaja!
T’envio una enhorabona per a l’Eutímia, una salutació per als mascles de casa, i per a tu una abraçada últim model,
Unaquimera
-
De les escenes de la vida quotidiana ...[Ofensiu]Siset Devesa | 22-08-2008 | Valoració: 10
... en surten molts bons relats. Moltes vegades no fa faltsa ni la ciència ficció ni la literatura fantàstica. Amb el que tenim al voltant més immediat n'hi ha prou per teixir una bona història.
Un relat ben conduït fins al final. -
És un bon relat...[Ofensiu]Unicorn Gris | 20-08-2008 | Valoració: 9
He llegit amb entreteniment i agrat aquest relat. Felicitats. Malgrat que (putes manies del perfeccionisme) li he trobat algun puntet dèbil (poc perceptible, per cert)...
... la veritat és que em sembla de qualitat, i tant.
Em fa pensar en la senyora Matilda Gumespiérez, qui de segur us sonarà el nom...
Molt bé, Aurora, tingues un nou de part d'un "mascle" com jo, i segueix endavant amb els relats. Salutis!!
Valoració mitja: 9.5
l´Autor
![Foto de perfil de aurora marco arbonés Foto de perfil de aurora marco arbonés](/imatges_autors/719994.jpg?rnd=1099548359)
215 Relats
1941 Comentaris
255334 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Diuen que tinc sentit de l'humor. No cal que m'ho diguin, ho sé. I no és pas una qüestió de genètica, ans al contrari, ja de bon principi vaig mamar l'unamunià sentiment tràgic de la vida. Però vaig desenvolupar el sentit de l'humor com a mecanisme de defensa. És el meu as guardat dins de la màniga. He passat la major part de la meva vida en les aules bregant amb adolescents, i no he pogut practicar massa aquesta qualitat, tot i que n'he practicat d'altres, tant o més importants.Un mal dia vaig caure a l'infern i m'hi vaig passar una temporadeta però no em va agradar gens ni mica i no penso tornar-hi ni de visita.
Les meves millors amigues són les paraules, elles i jo ens ho passem força bé, riem, deixem caure unes llagrimetes si cal i ens sentim agermanades per un interès comú: explicar històries, en prosa o en vers.
Últims relats de l'autor
- DILLUNS TRIST
- NO TOQUEU EL NOSTRE JOVENT
- TSUNAMI DEMOCRÀTIC
- JA HEM ESBORRAT EL CAMÍ DE TORNADA
- EL PINXO DE LA POBLA 3
- EL SETÈ DE CAVALLERIA
- HE D'ATURAR EL MÓN
- TU ETS EL MEU PIGMALIÓ
- DECLAREN ELS PIOLINS
- ANECDOTARI ESPERPÈNTIC DEL 20 -S
- EL JUDICI DE LA VERGONYA 2
- EL JUDICI DE LA VERGONYA
- CARME FORCADELL: UNA DONA ADMIRABLE
- EL MINISTRE TIQUIS MIQUIS
- PERÒ NO S'OBREN LES PRESONS