Cercador
Recordant-te, amor
Un relat de: QuecaAvui que plou et recordo, amor. Tan sols va ser un petó. El primer.
No t'he oblidat, ni crec que ho fassi, però et confonguis, que no et trobo a faltar. És tan sols que et recordo, avui que plou. És curiós. Només em vens al cap en dies plujosos, suposo que serà perquè la nostra història va ser així, un pèl fosca i humida, però que va servir per a donar vida al que va venir desprès.
Tu em vas ensenyar el que era la desil·lusió, l'engany i el dolor. I vaig haver d'aprendre a alçar-me sola, a valorar el que tenia sense tenir-te a tu. Et tornes a confondre. No t'ho estic retraient. Simplement recordo.
Vas desaparèixer un estiu, i ja no he sabut res més de tu. Tampoc és una cosa que em tregui el son. Vaig comprendre que part de la culpa del fracàs era meva, per voler donar-li a una criatura el que dóna una dona que estima. Però... realment et vaig estimar? Suposo que sí, tot i que ara seria incapaç d'estimar com ho vaig fer, tant de pressa, incapaç de voler donar-ho tot a la primera, sense esperar res a canvi.
Vas ser com la pluja que ara cau i que ho mulla tot, em vas deixar xopa de tu, però em vaig anar secant, per mullar-me després una i una altra vegada, encara que no va ser de tu. Tan se val, el mal fa mal igual. Però no m'he encongit mai, per més aigua que em caigui a sobre, per més mullada que estigui. M'ho vas ensenyar, tu i tots, que no s'ha de témer el dolor, sinó fer-li front. Nedar sempre endavant per més forta que sigui la contracorrent.
De tu tan sols recordo alguns moments, vas significar tant per mi, i ara només et recordo en els dies plujosos, com avui. Això m'omple, perquè demostra que és cert que el temps cura totes les ferides, i em demostra a mi que sóc capaç de tornar a somriure després de la patacada. Només cal temps, temps i ganes. El temps me'l vas donar tu, i t'agraeixo tant que no em tornessis a trucar més, que et tot aquest temps no hagi sabut res de tu, perquè és més fàcil oblidar si hi ha distància pel mig. I les ganes les vaig posar jo, perquè no estava disposada a rendir-me, ni ho estaré mai.
Els nostres camins tan sols es van creuar, i jo me'n alegro que només hagi estat així.
Però ningú m'impedirà de recordar-te, amor. I saps? Fer-ho ja no em fa cap mal.
Comentaris
-
Al Manu[Ofensiu]Queca | 23-09-2004
Amic, hi estic totalment d'acord. S'ha d'experimentar, i tant! Només faltaria...
Crec que tens molta raó quan dius que falta sincerisme i sobra amiguisme, tot i que això de "sobra"no m'acava de conèncer. Bé, és igual, jo també trobo que falta un pél de sinceritat, però si un text és bo... collons, és bo!
Tranquil, que no et malinterpreto pas, ja he dit en més d'una ocasió que m'agraden les crítiques constructives, dels errors s'ha d'aprendre.
Molts petons i espero rebre aviat aquests comentaris més elegants que dius que tens per a mi! ;p
Una forta abraçada,
Queca -
Primer de tot, no em malinterpretis, sobretot...[Ofensiu]Manu Cabrales Iraltza | 20-09-2004
Crec que caus en molts, moltíssims, tòpics que expliquen l'amor i el desamor des d'un punt de vista idílic, de cançó de rock català. I no dic que estigui malament, això no! Però caure en això fa que caiguis dins d'un cercle viciós de tipismes. Ja he vist que has trencat amb això i tens una poesia d'amor diferent. I això és el què s'ha de fer.
I entent-me, no em malinterpretis. No em refereixo a deixar de parlar de la "pluja de llum, de nit i de tu que inundava la meva cara", sinó a deixar de parlar de la "llum de la lluna que t'il·lumina el rostre"... m'entens?
Bé, no sé si m'he explicat, però jo ho crec així. Hem de jugar amb altres i noves metàfores.
Sobretot, no m'infravaloris per haver-te escrit aquest missatge, però crec que a aquesta pàgina li fa falta més sinceritat i menys amiguisme, que aquest últim és bo i hi ha de ser, però sense sinceritat no deixa avançar als joves i bons valors com tu i com altres que corren per aquí.
Enhorabona i tranquila, que també tinc missatges més elegants per escriure't ;-)
Salut, Manu. -
És bo recordar...[Ofensiu]Ilargi betea | 04-09-2004 | Valoració: 9
...sempre que sigui des de la distància (i no parlo de la física sinó de l'emocional).
Quan el record ja no fa mal és quan de debò pots gaudir del que vas viure, perque mentre encara sents alguna cosa per una persona intentar dur-la de nou a la memòria fa mal; obres les ferides i tornes a sagnar.
Cesk, em sembla que la situació que descriu ella en aquest relat i les que descrius tu en els teus no és la mateixa, ella parla des de l'oblit i en els teus el sentiment encara era molt viu, m'equivoco?
Apa, un petó gegant per la nineta d'ulls tendres i urpes afilades!
T'estimo molt!
l´Autor
![Foto de perfil de Queca Foto de perfil de Queca](/imatges_autors/5813.jpg?rnd=651479182)
108 Relats
757 Comentaris
195552 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Fisioterapeuta i pedagoga.Lectora intentant escriure.
Enamorada de la literatura, d'estimar, del mar i a vegades, de la vida.
Nascuda al febrer del 87, treballo amb avis, que són el pou de sabiesa on intento aprendre cada dia quelcom nou (sobre ells, sobre la meva professió, sobre la vida, sobre mi mateixa).
Per què Queca? Lleigeix "Te'n vas anar".
Últims relats de l'autor
- Ella
- He après
- I em vaig fer amiga del temps
- Parlant amb la vida
- Ara que no em veus
- 15 obvietats
- Cor, hem de parlar
- No és un bon moment
- Ja sóc centenària!
- Mentides
- Tràfic d'influències
- CANSADA D'ESPERAR ELS BONS MOMENTS, HE DECIDIT FABRICAR-LOS
- SI NECESSITES BUSCAR LES FORCES PER SEGUIR
- Benvingut/da a la meva vida
- L'amor no sempre arriba a temps