Cercador
No ho podrà fer
Un relat de: QuecaDes de petit va ser diferent. No era un nen corrent, i ell ho sabia. Els seus pares s'esforçaven per fer-li veure que no era tant dolent, que si tot el món fos igual, les persones ens cansaríem de seguida d'aquesta vida, que seria molt monòtona. Quantes vegades havia escoltat que a la diferència hi ha la riquesa! I com li hagués agradat creure-s'ho. Però era un noi, i només volia el que tot adolescent desitja: ser estimat i saber que algú et necessita. Sabia que hi havia coses que no coneixeria mai. Sabia que tota la seva vida seria així, trista, sola, muda.
Aquella papallona ja ha passat tres vegades per aquí, i sempre va sola. Però mira-la, sembla que vola feliç, sense preocupar-se per res. Què fàcil és la vida per a ella... I jo, aquí, sense poder moure'm. Sento que el cos no em correspon amb la meva ment. A vegades m'agradaria tant poder escollir... Poder decidir alguna cosa per mi mateix, poder conèixer, comunicar-me, transmetre el que sento i explicar el que penso. La gent deu pensar que no sóc capaç de sentir res, però si, i segur que molt més que els que passen per aquí, i que no tenen el valor de mirar-me a la cara. Deuen pensar <
Es passava gran part del matí i de la tarda en aquell parc, sempre sota l'atenta mirada de la seva mare. Ella li parlava tota l'estona. Sabia que la podia escoltar, però no contestar. Mai va llençar la tovallola, i sabia que el seu fill tenia la ment en perfectes condicions. Li notava a la mirada, igual que li notava les ànsies de conèixer, de viure, de sentir i de comunicar-se. Com li hagués agradat poder ajudar-lo! Però es sentia impotent, i no podia suportar la idea de veure'l així, tot i que mai li ho va dir, ni a ell ni al seu marit. Però ell també ho sabia, i igual que la seva mare, li llegia la mirada. El seu aspecte físic era el d'una dona forta, sana i relativament jove, però els seus ulls semblaven els d'una dona ja gran, mig apagats, cansats de la vida i del que havien vist. Diuen que els ulls són el mirall de l'ànima, quanta raó tenen. I tant ell com ella ho sabien, i moltes vegades es comunicaven així, contemplant-se. El noi es relaxava una mica quan la seva mare li somreia. Llavors, tant sols per un moment, una espurna d'alegria intentava brotar dels seus ulls, encara que molt poques vegades ho aconseguia.
Mira la mare, què trista se la veu i que feliç em vol fer creure que està. Jo també sé llegir-te la mirada mare, ho vaig aprendre de tu, com tantes altres coses. Encara que també sé que mai podràs ensenyar-me el que és estimar i ser estimat, el que se sent quan aquella persona tant especial per a tu t'acarona la mà, o t'acaricia els cabells. Mai podré explorar un cos pam a pam ni sentir la seva escalfor, ni saber com tremola cada vegada que el toqui. L'únic que puc percebre és el dur tacte d'aquesta cadira que tinc sota meu, però com a mínim puc pensar, i tinc la ment clara. Aquesta paraplegia em podrà haver robat gairebé tot, però mai la il·lusió ni l'esperança.
Comentaris
-
Hola moher![Ofensiu]Queca | 09-07-2004
Ei!! Moltes gràcies!!!
M'encanten les crítiques, però constructives!!
Jo també pensava treure la part on diu que té aquesta malaltia, però mira... al final vaig optar per deixar-ho.
En fi, moltes gràcies pels teus comentaris!! -
Hola![Ofensiu]moher | 09-07-2004 | Valoració: 8
Hola Queca!
Abans de res, merci pel comentari i pels ànims, eh?!
Ja t'havia comentat algun dels teus relats, però m'he decidit a fer una valoració més global.
Els teus poemes semblen fets a mida...són de llenguatge força senzill però expressen tantes coses...!
D'altra banda, en els relats tractes temes molt diversos i no sé com t'ho fas, però sempre aconsegueixes crear l'atmosfera perfecta per a cada història.
Trobo que tens molt de talent i que segur que encara pots escriure molt millor...no paris mai, eh?
Ànim i sempre endavant! ;)
moher
PD: Només una cosa, és només una qüestió de gustos,eh? Jo, en aquest relat en concret, no hauria dit explícitament que els noi és paraplègic, perquè ho deixes entendre tant clarament durant tot el relat, que ho trobo innecessari...
l´Autor
![Foto de perfil de Queca Foto de perfil de Queca](/imatges_autors/5813.jpg?rnd=747097135)
108 Relats
757 Comentaris
195552 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Fisioterapeuta i pedagoga.Lectora intentant escriure.
Enamorada de la literatura, d'estimar, del mar i a vegades, de la vida.
Nascuda al febrer del 87, treballo amb avis, que són el pou de sabiesa on intento aprendre cada dia quelcom nou (sobre ells, sobre la meva professió, sobre la vida, sobre mi mateixa).
Per què Queca? Lleigeix "Te'n vas anar".
Últims relats de l'autor
- Ella
- He après
- I em vaig fer amiga del temps
- Parlant amb la vida
- Ara que no em veus
- 15 obvietats
- Cor, hem de parlar
- No és un bon moment
- Ja sóc centenària!
- Mentides
- Tràfic d'influències
- CANSADA D'ESPERAR ELS BONS MOMENTS, HE DECIDIT FABRICAR-LOS
- SI NECESSITES BUSCAR LES FORCES PER SEGUIR
- Benvingut/da a la meva vida
- L'amor no sempre arriba a temps