Cercador
....Mea vita...
Un relat de: NefertitisÀnima d'un passat inhòspit,
camins construïts amb llàgrimes de dolor.
vorejant l'esperit del més enllà;
presa de fantasies insostenibles.
L'anhel d'un vida inequívoca,
buscant entre somnis un ego irreal;
pintar de colors els sentiments més pèrfids,
donant un toc de decoració amb somriure innocents.
Però avui de nou camines,
entre la boira i la humitat de la plana,
la terra que a poc a poc has anat fent teva.
I emprens un nou camí.
No tens riqueses ni possessions,
i el teu equipatge és l'esforç i la confiança,
el desig de deixar enrere la incertesa viscuda;
a la recerca de quelcom millor.
Amb el pas dels anys has conegut grans nocions,
de vegades t'han ferit, d'altres, avui esdevenen
el teu punt de partida.
La innocència t'ha fet idealitzar
tot aquell més proper a tu.
Però avui has après que únicament
existeix una heroïna, tu mateixa,
la qual lluita amb una única arma:
EL seu COR.
Comentaris
-
T'he trobat...[Ofensiu]Soliloqui | 19-10-2007
t'he trobat ;)
només puc dir-te que és possible...
que cada cop ho veig més clar...
sentir ja no m'espanta, escoltar-me ja no m'horroritza i estimar ja no em fa por...
si jo ho estic aconseguint, tu també pots ;) -
M'agrada...[Ofensiu]onatge | 17-06-2007 | Valoració: 10
Entenc el teu poema. Però tu encara ets tu. El far que il·lumina i guia la teva vida, està dintre teu. La calma que busques existeix... I pensa que les llàgrimes també fertilitzen el cor. Prent-te una posta de sol. Omple la copa d'un quart creixent... Escolta el vent... Abraçat als arbres, sentiràs la seva força i les seves arrels... Humiteja els teus llavis amb aigua de lluna...
salut. onatge
l´Autor
![Foto de perfil de Nefertitis Foto de perfil de Nefertitis](/imatges_autors/531772.jpg?rnd=1517927255)
105 Relats
126 Comentaris
87771 Lectures
Valoració de l'autor: 9.84
Biografia:
Nascuda en un vell paratge de muntanyes he buscat afligida un món on cercar la calma, la llibertat... Però en el fons, sempre he estat una persona híbrida, distinta a tot i a tothom. I davant d'aquesta nostàlgia, únicament he vessat llàgrimes amargues i m'he autoavdicat una condemna per ésser invisible davant d'un món perfecte, per la meva manera de concebre aquest. Però he perdut milers de trens, he viatjat al més enllà; però algú m'ha donat una embranzida... No sé qui sóc, on vaig... Únicament escric, perquè és en la poesia, en cada mot on puc ser tot allò que sempre he anhelat. L'únic port que aporta calma al meu cor.Últims relats de l'autor
- Et recordo
- Nit de Sant Joan. Cercant la màgia?
- Fractures
- Reflexió política psicològica
- 17 de juliol. Què ens està passant?
- Aturar-se per fer de nou un camí
- Una amistat, una muntanya russa?
- La crua i pura realitat
- Nits de festa, nits d'alcohol
- És un refugi
- Batalles perdudes. Aires de superioritat
- Quan sents que no gaudeixes de l'estiu
- Cansada, desenganyada de...
- 4 de setembre....
- A la seva cala estant