Cercador
La vida
Un relat de: QuecaElla l'esperava asseguda al sofà. No podia apartar la mirada del gran rellotge que presidia el menjador. Es sentia sola i abandonada. El seu marit sempre havia sigut molt puntual, però des de feia ja temps cada dia arribava una mica més tard.
És com si m'estigués dient que un dia no arribarà. No vull ni pensar-ho. Ell és la meva vida, i sé que un dia jo també vaig ser la seva, però tot passa. Sempre he sentit que l'amor de veritat dura per a tota la vida, i vam jurar davant Déu i l'església estimar-nos i respectar-nos fins que la mort ens separés. El que prometo ho compleixo, però pel que es veu, ell no.
Ella sabia que el seu marit no era el mateix, que la seva actitud havia canviat, i la seva mirada era diferent, més llunyana, més freda. No volia ni pensar en el que li podia passar pel cap cada vegada que la mirava, a ella, la seva esposa, a la dona que tant va estimar, però que amb el pas dels anys s'havia anat transformant ella també, i tampoc era ja la mateixa.
No vull pensar que tot s'ha acabat, que ja no queda res d'aquell amor que un dia ens va unir. Sé el que passa, ho sé, però no puc fer-hi res. Ell és qui decideix. Sento que el cor se m'apaga. Cada vegada que penso que està amb una altra dona se m'enfosqueix la mirada i sento com la meva vida va perdent el sentit. Ell va ser el meu primer amor, i l'únic. Per sempre ell. Ell em va fer descobrir el que és estimar i desitjar, i m'ha ensenyat tot el que sé. I ara està amb una altra. Em tremolen les mans, i no sé si el que vaig a fer és el millor per a tots dos, però és el que sento. Això ja ha durat prou. Qui sóc jo per impedir-li que estimi a una altra dona? Qui sóc jo per lligar-lo a mi? Es millor deixar-lo partir, i perquè el conec, i sé que mai em faria mal, he de prendre jo la iniciativa.
Es va alçar molt a poc a poc, i va anar fins a la sala d'estar. Va obrir l'últim calaix del moble que li havia regalat ell pel seu aniversari i en va treure una corda. Una corda que tenia guardada des de feia temps. Tornà al menjador, va agafar una cadira i es va situar al vell mig de la sala.
<
Aquestes varen ser les últimes paraules que va escriure, i les va escriure per a ell.
Va tornar, si, però amb un gran ram de roses, i volent-li dir tantes coses... Volent-li dir que l'estimava, que últimament havia estat una mica distant, però que l'estimava amb bogeria, i que per més que passessin els anys, ella li continuava semblant la dona més bonica que havia vist mai, igual que quan la va conèixer i igual que el dia del seu casament. Va obrir la porta i va entrar al menjador. En aquell instant el seu món es va esquinçar.
Comentaris
-
Diu tantes coses...[Ofensiu]Dea | 06-09-2004 | Valoració: 8
Que de vegades fem un món d'una tonteria, que preferim martiritzar-nos abans que preguntar les coses, que les coses no sempre són el que semblen... Mai hem de desesperar-nos... tot passa.
-
Molt emotiu[Ofensiu]Ina | 12-07-2004 | Valoració: 10
Genial, fantàstic, i la última frase.... uf!!!!
L'enhorabona!!!!
Ina -
Preciós[Ofensiu]Ilargi betea | 14-06-2004 | Valoració: 9
Quin relat més trist, però és preciós! La vida és tan imprevisible!
Moltes felicitats!!
Per cert, no crec que ningú hagi rebentat cap final amb els seus comentaris.
És molt demanar que siguem una miqueta més tolerants amb els altres? -
Quin drama![Ofensiu]moher | 14-06-2004
Trobo que està molt ben redactat i que ets capaç de transmetre amb poques paraules tot el que sent aquesta senyora...La frase final és maquíssima!
Doncs això, que està molt bé!
Salut!
moher -
És molt demanar...[Ofensiu]benaflec | 14-06-2004 | Valoració: 6
que no es rebentin els finals dels relats amb els comentaris?
-
ES VA ESQUINÇAR LA VIDA[Ofensiu]Marc Freixas | 09-06-2004 | Valoració: 9
Es va fer malbé l'amor, i ella, desesperada, va acabar amb la vida que li havia tocat de viure;
ell, per la seva part, va tornar massa tard amb el ram de roses ( imagino que plorava desesperadament, al veure tot el què havia perdut per sempre en un moment, o en tot el temps que estava tan distant ).
M'ha agradat molt, continua escrivint!!
Valoració mitja: 8.4
l´Autor
![Foto de perfil de Queca Foto de perfil de Queca](/imatges_autors/5813.jpg?rnd=2000759152)
108 Relats
757 Comentaris
195552 Lectures
Valoració de l'autor: 9.72
Biografia:
Fisioterapeuta i pedagoga.Lectora intentant escriure.
Enamorada de la literatura, d'estimar, del mar i a vegades, de la vida.
Nascuda al febrer del 87, treballo amb avis, que són el pou de sabiesa on intento aprendre cada dia quelcom nou (sobre ells, sobre la meva professió, sobre la vida, sobre mi mateixa).
Per què Queca? Lleigeix "Te'n vas anar".
Últims relats de l'autor
- Ella
- He après
- I em vaig fer amiga del temps
- Parlant amb la vida
- Ara que no em veus
- 15 obvietats
- Cor, hem de parlar
- No és un bon moment
- Ja sóc centenària!
- Mentides
- Tràfic d'influències
- CANSADA D'ESPERAR ELS BONS MOMENTS, HE DECIDIT FABRICAR-LOS
- SI NECESSITES BUSCAR LES FORCES PER SEGUIR
- Benvingut/da a la meva vida
- L'amor no sempre arriba a temps