Cercador
la meva terra
Un relat de: silvia_peratalladaSovint, sento que la terra d'on vinc...ja no és tant meva.
Em sento viatgera, extranya, però alhora arrelada
A aquesta terra en la que visc, i d'on no m'hi sento.
Aquesta on el temps que compra la vida s'hi fa una casa
Sense el meu consentiment.
Quan cavil·lo, me'n adono que el temps em dóna una oportunitat
Que refugio en el meu pasat, sense deixar-li lloc
Per por a perdre els records de la meva terra,
Aquella que és més meva que seva,
Aquella que m'ha vist créixer i néixer
I aquella que em veurà morir.
Aquella que no és negra, amb fums i colors,
Aquella on s'hi pot respirar, quelcom més que industria,
Quelcom més que gent dispersa,
Que només pensa en ella
I en el que l'envolta.
Comentaris
-
És que tu véns d'una terra privilegiada![Ofensiu]Arbequina | 02-07-2006
Jo sóc de ciutat i visc, ara, també a ciutat. Em sento molt proper al que dius... lo de la indústria, el fum, la gent cargolada sobre sí, etc. Sols que jo no ho comparo amb la meva terra, no enyoro, per això, la meva terra, simplement em farta viure envoltat del que tu molt bé descrius. En fi, envejo que puguis pensar en la teva terra en termes positius en aquest sentit.
Una abraçada.
Arbequina. -
Difícil...[Ofensiu]Llibre | 11-12-2004
...no?, definir una terra. Si més no la terra que volem. I potser més en el nostre cas, en què no podem parlar d'una terra sense tenir la sensació que ens estem defensant. I aleshores et preguntes: per què m'he de defensar d'allò que altres tenen pel sol fet d'existir.
Difícil.
No deixis d'estimar la terra. No deixis de sentir-la teva. Malgrat que només hi trobis "gent dispersa, que només pensa en ella i en el que l'envolta."
Pensa que també hi ha gent com tu, amb ganes de sentir-la, de continuar fent-la seva.
Et llegeixo.
LLIBRE
l´Autor
![Foto de perfil de silvia_peratallada Foto de perfil de silvia_peratallada](/imatges_autors/2970.jpg?rnd=417627490)
507 Relats
1383 Comentaris
588549 Lectures
Valoració de l'autor: 9.66
Biografia:
Crida ben fortdona lletres,
versos i acords.
Dona'm aire,
dona'm petons,
dona'm el roig,
vull foc al cos.
Dona'm un somriure
i un parell d'il·lusions,
només una mirada
lliure de malsons.
Dona'm alegries
dona'm un mesclat,
un mai de maria
i una tarda al teu costat.
http://silvianimfa.blogspot.com/
silvianimfa@gmail.com
Últims relats de l'autor
- La reina dels somriures
- L'essència
- Plantem cara?
- Et dono els meus ulls
- Per ell, sempre serà primavera
- el nostre secret
- tots els títols que se m'acudeixen són tòpics, quasibé tant com el propi poema, de manera que he decidit no posar-ne.
- construcció
- PESCALLUNES
- Trencant murs
- com si haguéssin arribat les ombres
- Subtilment, salvaguardant versos
- El fràgil art d'un gest senzill
- Definitivament, és estrany...
- hi ha qui....