Cercador
Esclaus
Un relat de: Urkc-EduardEns heu aturat. Sí.
Ens heu estroncat projectes, mollons, vida. Sí.
Ens heu aplanat. Arranat. Sí.
Hem mudat per vos, Grossa Bèstia. Sí.
En Camps velds, erms, eixarreïts. Sí.
I coixos sense esma i rumb
A l'abism cofois anem. Sí.
Ni podem ja tresorejar pa amb oli
Sols engrunes de molles i crostes de pa sec. Sí.
Estèrils, badoc, en robotitzats
Millor no pensar, ni sentir.
Esguardo silent la metzina dels meus captors
Escridassant a aquells que els neguen i critiquen
I voto de nou al met botxí.
Aquell que ahir em va trair.
I al llit de nou, com a salvador anestèsic
m'aixoplugo del vessam de dolor, plors i llàgrimes
I veig els carrers silents i buits
tots libant dins del cau el soma dels esclaus
I em diuen que mai ha existit pandèmia
Que ja s'acabat.
Que el teu virus és sols al teu cap
I escups aquell agosarat
Autofueteixant-te alleugeres el pas.
Que no m'encoratgin i envalenteixin paraules d'estrafolaris
i pagui amb sang el fet de ser valerós.
Millor covard i poruc. Subsistint amansit en bocins d'existència
La millor resiliència,
Ser feraç i ubèrrim.
La creació és la prolongació de l'existència
la millor immunitat i imbatibilitat la consciència
Si más no,Tan sols per irredents
Tot s'acabat. Mai ha existit.
Però jo prefereixo no llevar-me
seguir en el somni
no fos que l'amo s'enutgés.
I el castell inexpugnable que soc
obro les portes de bat a bat
al donar-lis permís i poder
A aquell enèmic depredador-destroller
Per a que que em sepulti al forat profund
Ens heu estroncat projectes, mollons, vida. Sí.
Ens heu aplanat. Arranat. Sí.
Hem mudat per vos, Grossa Bèstia. Sí.
En Camps velds, erms, eixarreïts. Sí.
I coixos sense esma i rumb
A l'abism cofois anem. Sí.
Ni podem ja tresorejar pa amb oli
Sols engrunes de molles i crostes de pa sec. Sí.
Estèrils, badoc, en robotitzats
Millor no pensar, ni sentir.
Esguardo silent la metzina dels meus captors
Escridassant a aquells que els neguen i critiquen
I voto de nou al met botxí.
Aquell que ahir em va trair.
I al llit de nou, com a salvador anestèsic
m'aixoplugo del vessam de dolor, plors i llàgrimes
I veig els carrers silents i buits
tots libant dins del cau el soma dels esclaus
I em diuen que mai ha existit pandèmia
Que ja s'acabat.
Que el teu virus és sols al teu cap
I escups aquell agosarat
Autofueteixant-te alleugeres el pas.
Que no m'encoratgin i envalenteixin paraules d'estrafolaris
i pagui amb sang el fet de ser valerós.
Millor covard i poruc. Subsistint amansit en bocins d'existència
La millor resiliència,
Ser feraç i ubèrrim.
La creació és la prolongació de l'existència
la millor immunitat i imbatibilitat la consciència
Si más no,Tan sols per irredents
Tot s'acabat. Mai ha existit.
Però jo prefereixo no llevar-me
seguir en el somni
no fos que l'amo s'enutgés.
I el castell inexpugnable que soc
obro les portes de bat a bat
al donar-lis permís i poder
A aquell enèmic depredador-destroller
Per a que que em sepulti al forat profund
Comentaris
-
AMPLIACIÓ DE L'EXISTÈNCIA[Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 02-03-2021 | Valoració: 10
Heroics versos que plasmen que deseitgen eixir de ser esclaus. És un mica de veure el bon resultat que té aquest poema. Com sempre desenvolupes uns versos profunds.
M'ha agradat.
Ah, sí! Gràcies Urkc-Eduard, per la teua visita i el teu amable comentari al meu relat "Primavera de llum", m'alegre de que t'haja agradat.
Merci boucuouc
-
Expressió.[Ofensiu]SrGarcia | 02-03-2021
M'agrada el to, sempre èpic, sempre una mica altisonant.
Sobre el contingut, millor deixar-ho córrer, aquí es tracta de l'expressió, no del pensament; l'expressió és magnífica.
l´Autor
117 Relats
277 Comentaris
32717 Lectures
Valoració de l'autor: 9.80
Biografia:
Urkc-Eduardurkceduard@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Gràcies Lluís(plural 21)
- JEZABEL
- Aquil·les
- De penes i goigs
- Celatge fosc
- De claveguerams i catacumbes
- De soques i tanys
- Divagacions d'un diumenge mandrós ratllan el capvespre
- amo del cos
- plastilina
- Polsims argentats: Ratlles i ratlles tossudes al cel
- Joiós
- Mercedaris i corsaris
- Més enllà de la foscor
- Feminal bes