Cercador
Brastias I
Un relat de: OdovacarUn glop del matarrates més fastigòs d'aquell bordell li va cremar la gola.
L'ambient, ple de colors que vistos amb el cor només n'eren un: el gris. A més, aquell era el matís exacte que transmetia la dessidia i el pes d'una vida perduda i, a contrast, la poca importància de les pèrdues. Era el to de les parets de les presons i dels cementiris. Dels manicomnis i de les cases abandonades pels seus habitants i per l'amor. Era el color que imperava a la vida d'en Brastias. Quan una vida ja es tan trista que no resulta ni tràgica, es de color gris "tragèdia de varietats", com la seva.
Va deixar una moneda ronyosa a la barra i va marxar.
De moment anava desfogat de diners, la gent rica tenia problemes encara que no ho semblès i tot aquell que s'oferís a solucionar-los de forma ràpida i eficient era ben pagat i respectat, vestís amb capes de vellut, anés nuu o es cobrís amb parracs. Es clar que els diners de la seva vida d'enterrador de records i problemes no li durarien per sempre. Havia de trobar una feina, quelcom mediocre, per a apendre a oblidar en Brastias d'esquenes amples i capes llargues que havia estat. Al bordell hi havia anat a buscar feina, però el pianista encara no era sifilític i el vigilant estava en plena forma.
Ja quasi s'havia acostumat a enterrar cossos, records i fotografies. Havia de tornar a començar, però encara guardava una vella pala oxidada de la que es volia desfer.
l´Autor
![Foto de perfil de Odovacar Foto de perfil de Odovacar](/imatges_autors/197636.jpg?rnd=2129227244)
9 Relats
7 Comentaris
12359 Lectures
Valoració de l'autor: 9.00
Biografia:
Neix en una ciutat de províncies qualsevol i des de petit destaca per ésser un nen imaginatiu, que mai para al món real. Li agrada dibuixar mons que no existeixen i que ell s'entesta en que fer al mòn real, en algun mar perdut... Més tard, quan aprèn a dominar l'expressió escrita somia en plasmar aquests mons en paper per a que cadascú se'ls pugui imaginar lliurement, no com ell vol.Estudia en un col.legi concertat qualsevol, alternativa a l'escola pública de poca qualitat del seu barri i segueix estudiant en una escola secundària concertada qualsevol, per costum i vici.
Sempre ha intentat escriure novel.les però mai se'n ha sortit, manté un blog des del gener del 2004 i va començar a escriure poesia en català i castellà al juny del 2005 arran d'una relació força tormentosa amb una noia de la metrópoli.
I li agraden les galetes de mantega.