Cercador
Deixe'm tastar el [b/v]uit
Un relat de: CincdosUn calurós dia d'estiu...
Agaf es primer avió, no sé el que em trobaré però em dóna igual venc amb les mans buides, i no esper endur-me res, per molt que em diguin el contrari.
No em puc queixar, tot està decidit. Passeig de Gràcia, fa tres quarts tard, no em crida. Prefereixo no trucar-la no vull que es pensi que ella és sa meva prioritat per molt que ho sigui en aquell precís moment, penso una mica i camino fins l'altre costat de's carrer i efectivament era ella
tan com me l'imaginava morena, pel llarg i un preciós somriure. Però venia amb una sorpresa.
Vaig cap a ella i estava amb una altre noia que me l'havien presentat feia tan sols uns dies
tot nerviós donu quatre petons, i començam a caminar.
Poc a poc ens començam a demanar, però a cops no penses amb ella i dius que cony fas, però decideixes deixar de pensar i recordes aquella frase de llatí "Carpe diem", millor centrar-me amb lo que tenc, que no és poc, feia temps que ho estava desitjant i cap idea del passat me pot fer canviar.
David? Tot bé? Perdona si es clar i per no fer tan violenta la situació vaig dir rapidament
On anam? Jo no sóc pas d'aquí, millor tria tu!! a més tenc la sensació de que ja ho tens tot pensat.
Tres quarts de dos anam a dinar a un restaurant amb una mena de categoria, llums romàntiques, ambient idoni, només cal donar-li l'enorabona, (saps que no esperava menys de tu).
Indecisió, espaggethis, mentres m'amolla t'agradu?
Començ a menjar, me faig el boig, t'esperaves aquesta situació?
Millor, pitjor, però mai amb tu.
Em convida, sortim, per primer cop ens quedam sols, on vols anar a la platja o al bosc de la fades?, bosc de les fades? M'estàs vacil·lant..., no termin la frase i escolto "amb tu tot és impossible." una parella que és veia que no passava els seus millors moments, torna a insistir; platja o bosc de les fades? saps que no m'agrada elegir, llavors no hi ha res que dir.
Feim la seva, tasto els dos llocs, acaba'm a uns emprovadors... un breu silenci, un mateix crit, només podia dir... calles o atur? Tria bombon.
T'empipes, sortim cabrejats, però rient, blanc i negre com sempre, et deixes els quarts per una simple falda, ara si sortim de sa tenda, cercam un banc, arriba sa darrera conversa entre petó i petó, dubtant ses darreres paraules, que es deixen caure de dins una metàfora, no pot durar més l'espera, que tan sols volia dir t'estim. Només queden un parell de minuts per seperar-nos, a mi m'espera el meu avió per tornar a la vida real i a tu un poble amb mil amants.
Mai diguis això, creus que em penedeixo?, no t'enganyis fins ahir duies quasi dos anys amb sa mateixa parella, ja arriba l'hora de tastar nous combinats, de viure noves sensacions i de sentir a quelcom més. Però només...
cada un tria el seu destí.]
primera part.
Comentaris
-
Sparda | 22-01-2009
De vegades les segones parts no som com hom espera
-
Senzillament..[Ofensiu]nereida | 21-01-2009
màgic ]*
Res més.
* si aquesta història fos real, qui pugués viure-la cada dia, no? *
Cadascú es fa el seu destí...]
Primera part? -
Està bastant bé. T'animo a continuar.[Ofensiu]Unicorn Gris | 20-01-2009 | Valoració: 9
Sovint dóna una sensació de plaer estrenar comentaris en un relat, és similar a "estrenar un relat verge"...
El teu relat està bastant bé, m'agrada, crec que és un diamant en brut bastant polit ja. Potser li aniria millor tenir més vivacitat, més vigor (en té, però una mica més el milloraria).
M'agrada l'estil, crec que té una certa originalitat. Està narrat en to molt subjectiu (per part del protagonista), i el narrador objectiu existeix poc per no dir gens.
De fet, m'agrada el teu estil, tant, que m'ha donat la idea d'utilitzar-lo per a Osset de peluix per a algun capítol. Mentre he pensat això, t'he pujat la nota d'un 8 a un 9. Felicitats, espero que t'agradi.
I ja he dit bastant, vaig a veure altres articles. Cuida't, amic cincdos!!
l´Autor
![Foto de perfil de Cincdos Foto de perfil de Cincdos](/imatges_autors/527824.jpg?rnd=399786370)
93 Relats
192 Comentaris
91300 Lectures
Valoració de l'autor: 9.69
Biografia:
26/01/1990 Mallorca.Barcelona - Girona - Madrid - Son Sardina.
Perquè el temps ho deixa tot en el seu lloc. Perquè els somriures sobrevisquin en un món de raons i il·lusions. Per poder així tastar mil "potsers", mil acudits i un sol món que em de triar i rebutjar com el cost d'oportunitat, com els dies comptats, com cada situació en cada precís instant.
Parlar, callar.
Recordar, desitjar.
Estimar, oblidar.
Atzucac, xiuxiuejar.
Si parles i ningú s'immuta és com si no haguessis dit res.
(Risto mejide)
Si quelcom;
David Pol Guiscafré
Cincdos52 (Twitter)
davidpol52@hotmail.com
http://cincdos.blogspot.com.es/
Jo escric, tu interpretes.
Últims relats de l'autor
- A les ciutats la gent s'estima de forma intermitent
- Perquè els dies no siguin tan llargs, ni les hores tan lentes.
- Poesia no érem tu i jo
- L'equilibri de la vida
- No hi ha pitjor cec que aquell que no vol mirar
- La vida se te'n va de les mans
- Tanco la porta i t'oblido
- Cartes per ningú
- La dansa dels meus dits
- 100 propòsits
- Amb qui puc confiar?
- El somni de cada nit
- Aquelles paraules que t'ajuden a fer-te delirar...
- Puc veure com fas tard
- La poesia t'estima i el poeta et mata