Cercador
VIUREU EN PRÒPIA PELL !
Un relat de: Gemma Matas Gustems-Que fort mare, saps que ha fet en Jan? - s’ha menjat un tros de pa que hi havia a la paperera del pati!
-A lo millor tenia gana, no creus?
-Apa mare, per molta gana que tingués això és fastigós!
-Has pensat que a lo millor a casa seva no els hi arriben els diners per poder comprar esmorzar i que potser en prou feines poden dinar?
-Si home, em faràs creure que tampoc sopa, apa mare, quins pensaments tens!
-Per cert Àlex – li diu la mare -demà al matí et posaré pa per esmorzar.
-Pa? mare, perquè m’ho dius això? – si me’l poses, no me’l menjaré, ja saps que vull una pasta!
-Dons si no te’l menges, t’hauràs d’esperar fins al migdia, que per cert, a partir de demà, vindràs a dinar a casa, ja no dinaràs al col•le.
-Ah, millor, m’agrada molt més el que fas tu, que no pas el que em donen allà.
Arriba l’endemà i a l’hora del pati l’Àlex busca l’esmorzar a la motxilla. Confia trobar la pasta que cada dia porta però, no és així, només hi troba un tros de pa, com li havia dit la mare, un tros de pa i un tallet petit de xocolata, res més.
Amb ràbia es queda la xocolata i llença enfurismat el pa. No triga a veure en Jan que, amb una mica de vergonya, el recull i se’l posa a la boca.
-Que n’ets de fastigós! Pensa interiorment.
Va passant el matí i comença a sentir gana, cada cop més gana. Arriba l’hora de plegar i se’n va corrent cap a casa, necessita dinar, no pot més.
Arriba a casa i veu tres plats a taula. Sorprès pregunta:
-Mare, que dinarà amb nosaltres el pare?, que té festa avui?
-Avui i cada dia Àlex, ja no té feina.
-Com que no té feina? Vols dir que no anirà a treballar?
-No, la seva empresa a tancat i tant ell com els seus companys s’han quedat al carrer.
La resposta de la mare el deixa atònit, no ho acaba d’entendre bé, com és possible que no tingui feina? – segueix pensant i es pregunta, i com portarà diners a casa?
Mentrestant la mare va servint el dinar. Al veure un plat amb un caldo una mica espès i cap tipus de tall d’acompanyament, pregunta:
-Mare, que dinarem això avui?
-Si Àlex, això és el dinar, darrera et faré una truiteta.
Menja devorant-ho tot i en acabar, veu un plat amb la truita que li ha comentat la seva mare, tot i que veu que només en hi ha una, la que li serveix a ell. Apart, ja mitja barra de pa que els seus pares van sucant a la sopa.
-Mare, que no mengeu res més vosaltres?
-No Àlex, avui ja hem dinat.
-Però que passa mare, que vol dir tot això? ni que fóssim pobres demanant caritat!
-De moment, encara podem posar el plat a taula fill, li respon el seu pare –això no vol dir que aviat fins i tot també tinguem problema per fer-ho.
-I com és que de cop i volta hem de viure d’aquesta manera?
-De cop i volta no fill, ja fa temps que ho anem passant malament però ara, ja és definitiu, se’ns ha acabat el benestar i ja ens podem oblidar que qualsevol tipus de luxe. Encara donem gràcies de poder atendre les nostres primeres necessitats.
L’Àlex es nega a voler entendre el perquè d’aquella situació però interiorment, molt interiorment, pensa que no tornarà a llençar el pa de l’esmorzar i no sap perquè, però deixa de considerar fastigós al Pol...
Gemma Matas
Comentaris
-
Publicació[Ofensiu]Gemma Matas Gustems | 27-06-2013
Publicat a la revista literària ESPAIS, núm. 73, pag. 7. -
Publicació[Ofensiu]Gemma Matas Gustems | 28-11-2012
Publicat a TINETbiblioteca el 13-11-2012 -
M'has recordat[Ofensiu]Nonna_Carme | 22-10-2012
el cas d'una dona que deia que ella mai tenia gana i era perque els seus fills poguessin menjar quelcom.
Molt bon relat i , maluradament , molt actual.
Una abraçada , estimada Gemma
-
Anem de cap al tercer món?[Ofensiu]Gemma Matas Gustems | 18-10-2012
Quanta raó teniu companys, que trist és haver de pensar que cada vegada hi ha més famílies que "de moment", encara poden estar contents de poder posar un plat a taula pels seus fills i un platet per ells mateixos, ÉS VERGONYÓS HAVER ARRIBAT AQUÍ!!!
Gemma
-
I tant![Ofensiu]Aleix de Ferrater | 18-10-2012 | Valoració: 10
sí, sí, cada cop coneixo més casos com els que descrius. Diumenge passat vam dinar amb una colla, on els fills de catorze anys només van menjar primer plat, després d'haver jugat un partit de futbol. Ni tall ni res. els pares no en tenien per a més. Sembla molt llunyà tot això que descrius, però cada cop ens mal acompanya més. Una abraçada Gemnma per les teves sempre interessants aportacions.
Aleix
-
molt bon relat gemma...[Ofensiu]joandemataro | 18-10-2012 | Valoració: 10
malauradament tan real i actual que colpeix en llegir-lo, esperem que les coses canviïn aviat...
abraçades !!
joan
l´Autor
![Foto de perfil de Gemma Matas Gustems Foto de perfil de Gemma Matas Gustems](/imatges_autors/1037228.jpg?rnd=1853788799)
73 Relats
411 Comentaris
90374 Lectures
Valoració de l'autor: 9.87
Biografia:
Com m’imagino que tots els que som relataires, m’agrada molt escriure, cada vegada més i valoro molt els comentaris que vaig rebent.
L'opinió del companys ajuda a anar aprenent, a corregir errades de narrativa on et pots haver confós, a reflexionar i a desenvolupar la imaginació, així com també és molt interessant llegir relats que vas trobant aquí i allà, anar ampliant el cercle de coneixença de relataires i descobrir cada cop més el gran món que ens ofereix la literatura.
Estic molt contenta de formar part de RELATS EN CATALÀ, crec que és una web molt important per tots els que ens agrada escriure i que no ho fem per l’afany material de guanyar-hi diners.
Us passo el meu correu per si algú de vosaltres vol tenir un contacte més directe:
gemmamatas.50@gmail.com
També us passo el meu bloc, molt senzill, però és on vaig reunint tots els meus escrits, siguin els passats a RC o d'altres.
http://gemmamatas.blogspot.com
Últims relats de l'autor
- UN MÓN APART
- EL MEU PRIMER DIARI
- LA INCÒGNITA DEL VEÍ
- "EM SENTO JOVE"
- Després de 50 anys...
- EL DIA A DIA D’UNS... I D’ALTRES!
- MIRATGE, REALITAT?
- SOC EXTRAORDINARI! – Epíleg
- SOC EXTRAORDINARI!
- I JO QUE T’ENVEJAVA
- ARRIBAR AL MÓN
- PASSEJANT PER LA HISTÒRIA PERSA
- ARRIBAR AL LÍMIT!
- MARE, QUE SIGUI FELIÇ!
- EL PETIT PAÍS i el país veí