Cercador
Pols de silenci.
Un relat de: -Retinc les paraules
amb les mans, amb por
d'esclafar-les,
i les sento cruixir.
Ja no són tendres.
Tot i així,
encara les vull.
Les cobejo àvidament,
angoixada
de no sentir-ne més.
Però el vent,
que furiós s'escola
entre els meus dits,
me n'arravata
uns cremallots...
I se'ls enduu
enmig d'una rialla
perversa.
S'esmicolen,
i no puc fer-hi res.
Es desfan,
es desintegren
completament ...
Es polvoritzen,
davant del meus ulls
horroritzats.
Em miro les mans
i només hi veig
pols de silenci.
I sento l'eco
del seu crit.
M'esgarrifo de fred.
Quanta buidor
amagaven.
No. No vull
cedir-me al pànic.
Pots entendre el
meu desemparament.
Saps que
aquesta serenor
és fingida.
Digues-me
el que necessito.
Mira'm.
L'esforç per no plorar
és tan intens
que em mareja.
Tu, que somnies...
Ajuda'm.
Mou els llavis
i dóna'm
paraules noves.
Comentaris
-
F. Escandell | 04-10-2009 | Valoració: 10
Les paraules sempre ens acompanyen en els mans moments... Però i si les paraules es trenquen?
M'ha agradat molt aquest relat, i el trob molt interessant.
Una besada! -
Molt aconseguit[Ofensiu]Naiade | 28-08-2009 | Valoració: 10
Un poema ple de sentiment, on descrius la pèrdua no desitjada, intentant retenir cada petit moment, cada petit record, sense poder aconseguir-ho, i és fa la pols del silenci, dura de suportar. Deixa'l anar, deixa'l fugir, plora si et cal i espera com molt bé dius paraules noves que omplin el buit.
Una forta abraçada
-
On és la tendresa ?[Ofensiu]Joan G. Pons | 28-07-2009 | Valoració: 10
M'agradat el teu relat.
La tendresa no és en les paraules. Opino.
És en cada moment que la persona aporta la tendresa i per això les paraules sonen a noves. -
Bell poema![Ofensiu]brins | 28-07-2009 | Valoració: 10
S´esmicolen, en un principi, les paraules que es volen retenir, tot i no ser tendres, i dol el fet que puguin ser oblidades... perquè encara les estimem i necessitem, però el prec final de paraules noves, expressa que encara hi ha un fil d´esperança que emplena l´esperit.
Una abraçada,
Pilar -
sentiments que s' esvaiexen [Ofensiu]Avet_blau | 22-07-2009 | Valoració: 10
Excel·lent valoració de la pèrdua de un sentiment, d' un amor, que s'esmicola,
entre dits que no poden retenir-lo;
i malgrat lluitar amb paraules,
que no poden omplir el buit,
ni l' eco del passat,
ni els sentiment, que esmicolats, fugen,
i s' esvaeixen.
Avet
-
un poema [Ofensiu]ANEROL | 22-07-2009 | Valoració: 10
personal. Una demanda d'ajuda, versos sincers de sentiments que cremen. I molt més, que no en se explicar. M'agrada molt
-
El silenci de la pols.[Ofensiu]onatge | 12-07-2009 | Valoració: 10
Un poema ple de pols, de silenci de viure, de paraules que de vegades ens semblen caducades o esgotades... I com tu molt bé dius, necessites noves paraules per fer vàlid el diàleg de viure. De vegades només les paraules ens calmen la ferida de viure.
Salut.
onatge
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de - Foto de perfil de -](/imatges_autors/660481.jpg?rnd=1387953476)
73 Relats
288 Comentaris
73012 Lectures
Valoració de l'autor: 9.88
Biografia:
No hi ha volta enrere.No puc deixar de sentir ara.
No sóc la mateixa,
estic creixent de nou...
(Vaig haver de fantasiejar
només per sobreviure).
Si algú vol contactar amb mi, pot fer-ho al e-mail:
derosella@gmail.com