Cercador
Passejant amb ella
Un relat de: TITÀNIAEra una nit de primavera, però encara feia fresca, ella passejava pels carrers d'una ciutat que no era la seva, però, la coneixia prou bé. Sentint només el so de les seves pròpies passes, va arribar fins el pont on es va aturar a veure una parella que s'abraçava amb tendresa i complicitat, es va quedar contemplant-los en la distància i el silenci de la nit, un pensament li passejava pel cap, la majoria dels seus records eren només amb ella mateixa, sola en una ciutat, en un viatge, veient una pel.lícula, una obra de teatre, un concert...s'alegrava d'haver fet totes aquestes coses, però, li hagués agradat poder-les compartir amb algú i recordar-les al llarg dels anys. Però es quedaran només en pensaments, no arribaran a conversa. Parlar del que només sap i recorda ella, no té massa sentit. Volia veure un paisatge, una obra, un espectacle i poder-li dir a algú: Què bonic! m'encanta, que et sembla?, estic contenta de ser aquí...Estava cansada de fer les coses sola, pensava que tot i que millor sola que mal acompanyada, preferia ben acompanyada que sola. S'imaginava algú que volgués estar al seu costat, tenir amb qui fer i desfer sense por, amb qui gaudir dels petits i grans moments de la vida. Algú que l'acceptés tal i com era, amb les seves coses bones i les dolentes, que no la intentés canviar, sense enganys, mentides, paraules buides i promeses que cauen en l'oblit. Algú que li fes recuperar el somriure i la il.lusió, i que com ella, pensés que encara no està tot perdut. S'imagina un passeig sota la lluna, la remor de les onades, un sopar tranquil amb espelmes i música, un ball lent, una conversa agradable... i no està sola. Potser seguirà somiant desperta una estona més fins que torni pels carrers d'on ha vingut sentint només les seves passes.
Comentaris
-
Molt maco i profund[Ofensiu]mimí | 27-08-2007
m'agrada la frase millor sola que mal acompanyada però millor que millor ben acompanyada.
Per cert, aquest Llampec també fa bons comentaris, això del Bucay sona bé.
Ànims i endavant.
A veure quin dia ens veiem una estona i xerrem.
Petonets
-
La soledat... és trista[Ofensiu]llamp! | 26-08-2007 | Valoració: 8
Crec que així com ho plantejes, aquesta noia ha de sentir-se molt sola. La soledat és una gran epidèmia i sol concentrar-se a les ciutats grans. El relat en sí és molt trist i dessolador. Jo vaig passar una llarga etapa de la meva vida sol, em refereixo a sense parella. D'amics i familiars tots els que vulguis. Però em faltava la parella. No va ser fins que vaig descobrir la manera de trencar el gel i de conèixer unes quantes noies que no vaig prendre una iniciativa. Dic unes quantes, perquè no pensis que moltes. Les podria comptar amb els dits de les mans. Perquè arribar a conèixer una persona que s'assembli a tú i tingui una visió de la vida com tú i uns problemes com els teus i congenieu... poden passar segles... o potser instants.
Dius "Algú que l'acceptés tal i com era, amb les seves coses bones i les dolentes, que no la intentés canviar, sense enganys, mentides, paraules buides i promeses que cauen en l'oblit."
Doncs, em vé com l'anell al dit un poema d'un autor argentí, que es diu Jorge Bucay i que diu així:
Vull que m'escoltis, sense jutjar-me.
Vull que opinis, sense aconsellar-me.
Vull que confïis en mi sense exigir-me.
Vull que m'ajudis, sense intentar decidir per mi.
Vull que em cuidis, sense anular-me.
Vull que em miris, sense projectar les teves coses en mi.
Vull que m'abracis, sense asfixiar-me.
Vull que m'animis, sense que m'empenyis.
Vull que em sostinguis, sense fer-te càrrec de mi.
Vull que em protegeixis, sense mentides.
Vull que t'acostis, sense invadir-me.
Vull que coneguis les coses meves que més et disgustin, que les acceptis i no pretenguis canviar-les.
Vull que sàpigues que avui, avui pots comptar amb mi sense condicions.
T'ha agradat? Si t'agrada ja saps com es diu l'autor, té llibres guays. Si no, què hi farem! L'he traduït, es nota? Bé, el fet és que poden haver paraules buides, que em sembla que és un referent en els teus darrers escrits, però també hi ha paraules que amb l'entonació apropiada, tenen un altre caire. Utilitzes l'expressió "promeses que cauen en l'oblit". És que hi ha promeses que es mantinguin gaire temps? No m'agrada prometre res. Prometre és alçar el vol i no saber com aterrar. Només he fet una promesa a la meva vida: vaig prometre amor etern a la meva dona quan em vaig casar amb ella. En aquell moment no va suposar cap esforç, ara, el què costa és mantenir-ho i arribar al final. No m'agrada prometre, però si m'hi veig obligat per les circumstàncies, doncs prometo l'oro i el moro si cal. Complir-ho és una tasca àrdua i no mancada d'obstacles.
Bé, no m'allargo més. He fet comentaris llargs com aquest en altres ocasions i no t'extranyi que ho fagi amb tú. Potser he triat fer un comentari llarg perquè tens una manera d'entendre l'assaig, per dir-ho així, molt simplista i poc barroca. N'hi ha cada un que es complica més l'existència! En canvi tú ets molt planera i resulta fàcil i amè llegir-te.
Records del llampec.
l´Autor
![Foto de perfil de TITÀNIA Foto de perfil de TITÀNIA](/imatges_autors/493699.jpg?rnd=43130817)
112 Relats
149 Comentaris
83880 Lectures
Valoració de l'autor: 9.46
Biografia:
"Tots tenim un artista dins nostre, només hem de trobar la manera de deixar-lo sortir"Sóc de la fornada del 73, Historiadora de l'Art i escriptora ocasional. Apassionada per la cultura en totes les seves expressions: l'art, la literatura, el cinema, el teatre.
Pseudònim: la Titània, personatge mitològic del "Somni d'una nit d'estiu" de W. Shakespeare, és la reina de les fades del bosc. Ambiciosa, enamoradissa i una mica llunàtica, li agrada estimar i que l'estimin.
Em podeu escriure a: eginec@gmail.com
I visitar el meu bloc: http://lembruix.blogspot.com
Ens llegim!