Cercador
Jo i/o ella
Un relat de: TiamatÉs evident que, sense ella, jo no seria res. Ni tant sols existiria. Si és que es pot dir que existeixo, o ja es pot començar a dubtar entre aspectes més complexos sobre fins a quin punt jo sóc jo, i no sóc ella.
M'ho ha donat tot, i, com sovint passa, s'ha quedat sense res. Encara que, com ja he dit, no sé segur si ella ha deixat de ser ella, o és que s'ha transformat en mi.
Tot és culpa (si és que hi ha culpables), de la seva innegable generositat i estima vers el seu germà (o sigui, jo).
Fes el que fes, ella sempre era al meu costat.
Que m'enfilava a un arbre i queia de caps? Ella era allà, per curar-me la ferida.
Que em donava un cop al nas i patia una hemorràgia? Ella compartia amb mi la seva sang.
Que un dia, tallant el pa, em quedava sense un dit? Ella feia que m'hi cosissin el seu.
Que creia que em faltava greix a les cuixes? Ella me n'oferia a grapats.
Que el tabac em deixava inútil un pulmó? Ella deia que en tenia un que li sobrava.
Que em quedava calb amb els anys? Ella feia que em trasplantessin la seva cabellera.
Que em quedava invàlid en un accident de cotxe? Ella em regalava un tros de medul·la.
I així, trosset a trosset, m'ha anat donant bona part del que sóc ara.
Fa poc, vaig patir un altre atac de cor. Em van dir que, al pròxim, segurament moriria. Ella, és clar, es va oferir a donar-me el seu. No li vaig saber dir que no, de tant convençuda que se la veia.
D'ella, ja en tinc un dels ulls, tot el cabell, bona part de les dents, dues cordes vocals, un tros de medul·la, tres litres de sang corrent per les venes, set dits de les mans, i tres del peu, el greix de la zona de l'estómac, un pulmó i un ronyó, una cama sencera, cinc costelles i un tros d'intestí prim.
I, ara, després de l'operació, també tinc el seu cor.
El seu cor.
El seu cor, i el meu cervell. Junts.
I ara... ara qui sóc?
Jo... o ella?
Comentaris
-
Jo no tinc germans...[Ofensiu]Pluja | 19-10-2005
però aquesta pregunta: I ara qui sóc: Jo o ell/a?, me l'he formulat diverses vegades, amb amics meus.
Fins a quin punts som NOSALTRES o som ELLS.
La influència que han exercit sobre el nostre caràcter és tan forta com per ser només una simple imitació del que ells volien que fòssim?
No ho crec en el meu cas, però tot és qüestió de personalitats.
Un petonet! I felicitats ;) -
efectivament[Ofensiu]peres | 11-10-2005
el teu és diferent del meu, és una altra idea ;-))
Però el teu és un bon tema de conversa, amb tot això dels transplantaments i tal, perquè caricatures a banda, pot arribar un moment en què passin coses d'aquestes, no sé si tan bèsties, i llavors la gent es pregunti: qui és?
Bé, jo crec que mentre l'interessat sigui capaç de preguntar-se "qui sóc?", suposo que vol dir que continua sent ell mateix, no? Si no, no seria capaç de fer-se aquesta pregunta...
M'encanta la filosofia ;-)
l´Autor
![Foto de perfil de Tiamat Foto de perfil de Tiamat](/imatges_autors/8792.jpg?rnd=97128460)
321 Relats
1499 Comentaris
688758 Lectures
Valoració de l'autor: 8.87
Biografia:
també al bloc d'europa de l'esttransiberia.blogspot.com,
a la revista
Revista Est'
i al mail
tiamat_relats@yahoo.es
Laura Bohigas, del 85. He estudiat filologia eslava i, en el meu temps lliure, viatjo als Balcans. Visc a Barcelona, però no en sóc. I més coses, però en l'essencial, poc més
Entre els 19 i els 22 anys vaig escriure 321 coses i les vaig anar penjant aquí. Ara m'he calmat i escric de tant en tant, però no ho penjo aquí. Llegeixo molt.
Últims relats de l'autor
- Martin (el sant)
- Un dia i mig a Belgrad
- Tres dinou (4a part)
- Tres dinou (3a part)
- Tres dinou (2a part)
- Tres dinou (1a part)
- Història en quatre temps
- 16 contes que comencen per la frase "Em treu la polla de dins"
- Per la nit
- Un conte curt fet a dins del metro
- Poema tendre entre Sant Celoni i Sils
- Sobre rebels sense causa i rebels amb causes estúpides
- Sobre arribar aviat a classe
- Records d'un carrer del meu poble
- L'edifici