Cercador
Missives sense remitent
Un relat de: ROSASPLa vida ens deixa missatges en els llocs i els moments més inesperats.
Papers grocs autoadhesius de totes les mides, senyals de llum intermitents o fixes, veus i cançons que ens traspassen només uns instants.
De cop i volta, el cap sembla comprendre allò que no tenia gens clar o que li havia passat per alt.
Els núvols s'aparten moguts per un vent misteriós que no se sap d'on ve i deixen que el sol tregui el nas, entre les seves blanques barbes de cotó-fluix...
Un amic et fa un comentari que remou un punt del teu cor, el que creies indiferent i llunyà et dedica un somriure obert, un petó s'endinsa fins al moll del ossos, una imatge et captiva i et fa esclatar una flor entre les parpelles...
Són moments puntuals, concrets i volàtils en que l'ànima, el cos i el cor semblen fondre's en una sola cosa.
Un somriure tebi es dibuixa en els nostres llavis i es prolonga fins a sortir-se del límits del cos, s'esmuny com una gota de pluja i es cola dins la terra, amarant les petites llavors soterraries de pessigolles juganeres i màgia sense nom. Una gota que s'expandeix i pot arribar a fer un bassal que regarà les arrels de les petites herbes i del nostre propi arbre...
Subtilment arriben els missatges, cartes sense remitent, missives anònimes que semblen escrites per forces amagades i primitives. Passen etèries i fugaçment pel nostre camí, enganxades a les galtes d'un infant, a l'escorça de l'arbre del parc, a cavall d'una papallona d'ales fines i arrodonides, dibuixades en les formes dels núvols ...
Són com rètols amb escrits subliminars que queden camuflats entre els colors vius i les pampallugues intermitents. Només les llegim de casualitat o guiats per un instint ocult que ens crida molt fluixet, xiuxiuejant el nostre nom.
I pensem que l'atzar ens ha dut fins allí o potser que quelcom extraordinari sense forma concreta, una energia viva i radiant, ens ajuda en les dreceres i les cruïlles del nostre continu viatge per la vida.
Només cal estar amatent als petits detalls i llegir-ne els signes, les imatges, les paraules, les veus, tot el que ens fa l'ullet. Deixar-les entrar suaument dins nostre, perquè formin part dels nostres recursos.
Missatges sense remitent que molts cops són tan evidents que no cal ni desxifrar.
Avisos, senyals, carícies, petons i somriures que l'univers ens dedica a cadascú de nosaltres, energia viva en permanent estat d'evolució.
Nosaltres, els seus petits fills nascuts de la llum i de les ombres...
Comentaris
-
Nosaltres...[Ofensiu]Llibre | 24-03-2005
els seus petits fills nascuts de la llum i de les ombres...
Tens tota la raó. O si més no, comparteixo plenament les teves paraules.
¿Quantes vegades no anem a dormir amb aquells mots inesperats de l'amic que no sabies que ho era, giravoltant-te pel cap?
¿Quants cops en hem llevat amb la imatge impregnada en la ment d'un somriure del dia anterior, i encara el portem enregistrat ben endins?
¿En quantes ocasions un raig de sol entrant per una escletxa, una gota de pluja relliscant pels vidres entelats, el camí brillant dibuixat pel cargol... ens han omplert de vida, més enllà de la mateixa vida?
Jo també hi crec, en aquestes missives inesperades, i ben sovint sense remitent. I cal, com bé dius, "estar amatent als petits detalls i llegir-ne els signes, les imatges, les paraules, les veus, tot el que ens fa l'ullet. Deixar-les entrar suaument dins nostre, perquè formin part dels nostres recursos."
Deixar entrar, sobretot, les paraules. Un poema: un missatge. Un relat: una missiva.
Gràcies per tantes missives penjades en aquesta web.
Una abraçada,
LLIBRE
l´Autor
![Foto de perfil de ROSASP Foto de perfil de ROSASP](/imatges_autors/34613.jpg?rnd=618878740)
312 Relats
1612 Comentaris
650603 Lectures
Valoració de l'autor: 9.79
Biografia:
Hola! Sóc la Rosa Saureu, una lleidatana somiadora de mena i una mica surrealista. Convertir allò que caço al vol en paraules és el més semblant a tenir ales. En el meu cas, escriure no és només una afició o una necessitat sinó una forma de sentir i veure la vida. Utilitzo la poesia, els contes i els relats curts per intentar expressar les petites i grans coses que omplen i buiden els dies.Vaig tenir la sort de ser escollida per a la plaquette "Singulars d'un Plural" a la ciutat de Girona, en què poetes inèdits vam compartir espai amb autors de renom. Formo part del llibre de relatsencatalà.com versió 2.0 i del primer llibre de poemes. També he guanyat el segon premi de poesia Seu Vella de Lleida-2008. Aquesta empenta, junt als vostres comentaris i continu suport, han estat un gran estímul per continuar endavant.
El meu repte personal és aprendre constantment a viure. M'agrada la música, l'art en general, somriure molt i estimar tant com pugui. Estic enamorada de la meva llengua i sé que el nostre vincle és cada cop més fort i ferm.
Respecte a vosaltres, sento que ens uneix un fil comú que m'agradaria sentir sempre proper.
Per si necessiteu quelcom, el meu correu és: rosasaureu@telefonica.net
Gràcies per tot!
Si voleu, també podeu visitar el meu bloc de videopoesia
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
El Vicenç Ambrós i Besa em va passar la cadena i jo l'he passat al Capdelin i a la gypsy
(fes clic a la imatge i descobreix què és "R en Cadena")